[Йоруба: вільнонароджений син Лебу-Оде ]
[справжнього клану Огбогбо]
[чиє багатство та джерела перевершили все, що мала Європа,]
[чий вівтар наповнений золотом.]
Цей наспів називається «Орікі».
Моя бабуся співала його мені, коли я був ще дитиною в Нігерії.
Розумієте, орікі - це пісня звеличення людей йоруба,
зокрема це говорить про цінності, яких Захід не має.
Мама — я так називав свою бабусю,
розказувала мені багато історій про міфологію йоруба.
Йоруба були етнічною групою родом з південно-західної частини Нігерії,
і я завжди був зачарований її історіями.
Я був заінтригований.
І культура йоруба надихнула моє мистецтво з дитячих років.
Африканське мистецтво - це не те, що ви купуєте в маркетах Гарлема.
Кожний митець має ім'я,
і кожний митець має історію.
Це моя історія.
Мама мала тату на руках та ногах.
Дитиною я думав, що вона народилася з ними,
з чудовими чорними лініями та детальними символами.
А потім вона сказала мені,
що це, взагалі-то, були символи з міфології йоруба.
Я зовсім не знав, як це вплине на художника, яким я зараз є.
Будучи малим, я бачив мистецтво всюди.
Я памятаю дім в Айлорін, в якому ми жили, на Стадіум Роуд.
У нас була підлога з мармуру,
і знаєте, я дивився на мармурову підлогу,
і бачив у ній усі види форм та дизайну,
і я думав, що всі можуть бачити їх.
Я гукав свого брата, і казав щось на зразок:
«Ікеолу, подивись на цей мармуровий дизайн, на цей візерунок, на маску».
А він відказував мені: «Лаолу, я нічого не бачу».
Тож я брав чорнила і обводив те, що бачив на підлозі.
Коли моя мама це побачила, вона дуже сильно засмутилася.
(Сміх в залі)
Але це мене не зупинило.
Я перейшов з чорнила на крейду,
тому що у мене було багато проблем з батьками та учителями.
Я пам'ятаю, як моя мама сказала, «Лаолу, ми християни.
Чому ти не малюєш, як інші люди?
Чому ти не малюєш пейзажі чи, можливо, стільці або меблі,
або, можливо, навіть Ісуса?»
Знаєте, якби в мене був шанс, я розмалював би весь дім,
але коли я виріс, то знав, що стати митцем - не варіант,
тож я хотів бути людиною, яку хотіли бачити в мені батьки,
і вступив да юридичної школи.
Звісно, ось мій батько. Він так пишався в той день.
А ось як виглядали мої блокноти в юридичній школі.
(Сміх)
Звісно, я прогулював заняття,
і вигадував причини, чому я на них не ходжу.
Але коли я почав працювати в Комісії з Прав Людини
як захисник прав людини,
мої думки були деінде.
Я бачив сувору реальність.
Я працював з дітьми,
котрі мали обирати між отриманням освіти
чи вимушеним одруженням.
Я був такий розчарований, спостерігаючи несправедливість навколо себе,
а моїм єдиним виходом було мистецтво,
і я почав малювати.
Цей витвір називається «Dreamscape».
Якщо збільшити цей малюнок,
ви побачите дівчинку
та випадкове народження,
як факт, що наше майбутнє контролюється місцем, де ми народилися.
Далі ви бачите двох чоловіків, що тримаються за руки,
двох жінок, що тримаються за руки.
Розумієте, в Нігерії одностатеві стосунки вважаються злочином.
За таке можна отримати 14 років.
Своїми творами я люблю розповідати історії.
З допомогою своїх картин я починаю діалог.
На цій картині ви бачите карту Африки,
ви бачите питання, плач,
бачите шприци, ввіткнуті в Африку,
і природні ресурси, які виснажуються.
І я запитав себе, куди все це йде?
Кому все це є вигідним?
Моє мистецтво,
спосіб, у який я сплітаю своє мистецтво навколо візерунків, маск, історій,
та спосіб, яким я малюю лінії -
це все з культури йоруба.
В 2013-му році я пішов на великий ризик.
Я звільнився з роботи та приїхав до Нью-йорка займатися мистецтвом фул тайм.
Звісно, мої батьки говорили,
«Ой, [це перехідне]. Він повернеться».
Але життя художника в Нью-Йорку було нелегким.
тому що я був на нулі,
ні грошей, ні представників галерей, ні виставок,
жодна галерея не показала б мою роботу.
І я подумав: «Треба вижити».
Тож я почав малювати на одязі, щоб заробити на життя.
Я почав з малювання на взутті.
Я почав прикрашати речі для людей.
І згодом я зрозумів силу,
тому що люди пишались носити таке взуття.
І я почав обмальовувати все.
Я малював на гітарах,
я почав робити фрески,
все, що я знаходив під рукою, я обмальовував.
і все ставало моїм полотном.
І в один день я просто листав свій «Інстаграм»
і побачив це фото.
Це була Рейн. Вона сфотографувалась перед моїм малюнком.
У той момент, коли я побачив це фото,
щось сталося.
Я міг фактично бачити, як моя робота буквально увійшла та вийшла з неї.
Ось так я і почав малювати на людських тілах.
Коли я був дитиною, я бачив мистецтво в мармуровій підлозі,
я бачив мистецтво на стінах,
але зараз я бачу мистецтво на обличчі та тілі людини.
Я пам'ятаю свою бабусю,
і я зрозумів, що більшість моїх творчих інстинктів
були фактично закріплені в дитячих спогадах
та у візерунках на тілі моєї бабусі.
Тепер я дивлюсь на людей, яких обмальовую, та питаю самого себе,
як би це виглядало, якби всі навколо ходили,
як боги та богині з міфології йоруба?
І бум! Ось як народився Священний живопис Орі.
Орі в міфології йоруба
перекладається як «душа», розуміння твоєї суті та інстинктів.
Я зрозумів, що тільки коли прислуховуєшся до своєї Орі,
можеш фактично зрушити гори.
Є щось невідкладне в малюванні на людських тілах.
Це як мистецтво в русі.
Це як досвід 3D.
Одного дня я просто займався своєю звичайною роботою в Брукліні,
і я отримав наступний мейл:
«Привіт, я великий фанат твоєї роботи.
Хочеш помалювати для мого кліпу?»
і підпис — Beyonce.
Мені написала Бійонсе.
Я такий: «Що?»
(Сміх в залі)
Я такий: «Що? Звідки вона знає мене?»
Я думав, це не може бути правдою. Звісно ж, я подумав, що це афера.
Нігерієць в мені сказав: «Та ні».
(Сміх в залі)
(Оплески)
Але неймовірно, це було насправді, це була правда,
і речі відбувалися дуже швидко.
Бачите, Бійонсе хотіла віддати належне Новому Орлеану,
і моє мистецтво нагадало їй її креольске походження.
Тож коли з'явився «Лимонад», звісно ж,
бум, все злетіло з нуля до ста дуже швидко.
Люди писали про мене в журналах,
інтерв'ю.
Люди зупиняли мене на вулицях.
Люди знали моє ім'я.
Іноді я мусив спинитись на хвильку
і просто охолонути, заспокоїтись.
Ми, митці, працюємо так старанно все життя
над своїми творами, щоб отримати визнання.
Мені з цим пощастило.
Тим не менш, захисник досі є в мені,
тож я використовую своє мистецтво, щоб боротися за те, у що я вірю.
Моє йорубське походження завжди присутнє.
Я хотів би поділитися з вами сьогодні декількома прикладами свого мистецтва.
Будь ласка, прошу на сцену.
(Музика)
(Оплески)
Це Джелі, а це Рейн.
Це перші дві людини, яких я обмалював,
Учорашній день пішов на те, щоб обмалювати їх.
Сьогодні вони показують мої надії та мої страхи.
Я розмістив свої страхи позаду,
а свої надії спереду,
Якими є мої надії?
Я сподіваюсь, що люди знають,
що Африка - це не просто один великий безіменний континент,
де все однаковісіньке.
Я також сподіваюсь, що люди
знають, що в Нігерії ми маємо близько 350 етнічних груп та мов,
і я тільки один митець з них.
(Оплески)
Також надіюсь, що ви знаєте про моє сподівання, що я зможу змінити
те, як люди говорять про африканське мистецтво на континенті і тут.
І я надіюсь, вам відомо, що африканське
мистецтво - це не просто те, що ви придбали в маркеті Гарлему в Нью-Йорку,
і кожний витвір мистецтва, який ви бачите, має історію,
а кожний митець має ім'я.
Дуже вам дякую.
(Оплески)