[Yoruba: Fiul născut liber]
[Ijebu -Ode, din clanul Ogbogbo,]
[cu bogății și resurse depășind tot ce a avut vreodată Europa,]
[al cărui altar e plin cu aur.]
Acest cânt se numește „oríkì”.
Bunica mea obișnuia să mi-l cânte când eram copil în Nigeria.
Vedeți, oríkì este un cântec de slavă al neamului Yoruba,
care vorbește în special despre comori pe care Vestul nu le are.
Mama - așa obișnuiam să-i spun bunicii mele -
mi-a spus multe povești din mitologia Yoruba.
Vedeți, Yoruba este un grup etnic din partea de sud-vest a Nigeriei,
iar aceste povești m-au fascinat mereu.
M-au intrigat mereu.
Cultura Yoruba m-a inspirat în arta mea de când eram copil.
Arta africană nu e doar ce cumpărați din piața Harlem din New York.
Fiecare artist are un nume,
fiecare artist are o poveste.
Aceasta este povestea mea.
Vedeți, mama avea tatuaje pe mâini și picioare.
Copil fiind, credeam că s-a născut cu ele,
cu linii negre, frumoase și simboluri detaliate.
Și atunci mi-a spus
că de fapt erau simboluri din mitologia Yoruba.
N-am știut niciodată ca asta urma să influențeze artistul care sunt azi.
Copil mic fiind, vedeam artă peste tot.
Îmi amintesc casa în care trăiam din Ilorin, Stadium Road.
Aveam podele de marmură,
și, știți, mă uitam la podeaua de marmură
și vedeam în ea tot felul de modele și desene,
și credeam că toată lumea le vede.
Așa că îl chemam pe fratele meu și îi ziceam:
,,Ikeolu, vino să vezi acest desen, acest model, această mască".
Iar el îmi zicea: ,,Laolu, nu văd nimic."
Așa că desenam cu cerneală ceea ce vedeam pe podea.
Și când a observat mama, s-a supărat foarte tare.
(Râsete)
Dar asta nu m-a oprit.
Am trecut de la cerneală la cretă,
fiindcă am avut mari probleme cu profesorii și cu părinții.
Mi-o amintesc pe mama zicând: ,,Laolu, noi suntem creștini.
De ce nu desenezi ca ceilalți oameni?
De ce nu desenezi peisaje sau scaune, mobilă,
sau poate chiar pe Iisus?"
Știți, aș fi putut picta toată casa dacă aveam ocazia,
dar când am crescut, știam că nu e o opțiune să fiu artist,
așa că, dorind să fiu persoana care voiau părinții mei să fiu,
am mers la facultatea de drept.
Aici e tatăl meu, desigur. Era tare mândru în acea zi.
Și așa arătau caietele mele de la facultatea de drept.
(Râsete)
Sigur că lipseam de la ore
și inventam scuze ca să nu mă duc la ore.
Dar când am început să lucrez ca avocat la Comisia pentru Drepturile Omului,
mintea mi-era altundeva.
Vedeam o realitate foarte dură.
Lucram cu copii
care trebuiau să aleagă între a primi educație
și a fi forțați să se căsătorească.
Eram atât de frustrat să văd atâta nedreptate în jurul meu,
și singura mea scăpare era arta,
așa că am început să pictez.
Această lucrare se numește „Dreamscape”.
Dacă mărim această imagine,
o să vedeți o fetiță
și nașterea accidentală,
faptul că viitorul nostru este controlat de locul nașterii.
Acum urmează să vedeți doi bărbați ținându-se de mână,
două femei ținându-se de mână.
În Nigeria, relațiile între persoane de același sex sunt incriminate.
Poți primi chiar 14 ani pentru asta.
Cu arta mea, îmi place să spun povești.
Prin arta mea îmi place să încep o conversație.
Aici vedeți harta Africii,
vedeți întrebările, plânsul,
și aici vedeți seringile înfipte în Africa
și resursele naturale scurgându-se în afară.
Așa că m-am întrebat: unde se duc?
Cine beneficiază de acestea?
Vedeți, prin arta mea,
felul în care îmi țes arta printre modele, măști, povești,
felul cum folosesc liniile,
totul este din cultura Yoruba.
Așa că în 2013 m-am hazardat.
Mi-am părăsit slujba și m-am mutat în New York să fiu artist tot timpul.
Sigur că părinții mei au zis:
,,E doar o etapă. O să-și revină."
Dar viața de artist la New York nu era ușoară,
fiindcă eram falit,
fără bani, fără agent de galerie, fără reprezentare,
nimeni nu-mi expunea lucrările.
Mi-am spus că trebuie să supraviețuiesc.
Am început să pictez pe haine ca să-mi câștig existența.
Am pictat pe pantofi.
Am început să personalizez lucruri.
Și curând am înțeles puterea,
fiindcă oamenii erau mândri să-și poarte poveștile.
Așa că am început să pictez pe orice.
Am pictat pe chitare,
am făcut pictură murală,
pictam pe orice îmi cădea în mână,
și totul devenea pânza mea de lucru.
Și într-o zi, când mă uitam pe Instagram, am văzut această poză.
Era Reign. S-a fotografiat stând în dreptul lucrării mele,
și când am văzut acea fotografie,
ceva s-a întâmplat în acel moment.
Mi-am văzut efectiv lucrarea intrând și ieșind din ea pur și simplu,
și așa am început să pictez pe corpuri omenești.
Copil fiind, vedeam artă în podeaua de marmură,
vedeam artă pe pereți,
dar acum văd artă pe fețele și pe corpurile oamenilor.
Îmi amintesc de bunica
și îmi dau seama că majoritatea instinctelor mele creative
se bazau de fapt pe amintirile din copilărie
și pe arta de pe pielea bunicii.
Acum mă uit la oamenii pe care i-am pictat și îmi spun:
cum ar fi dacă am umbla cu toții ca zeii și zeițele din mitologia Yoruba?
Și bum, așa s-a născut Arta Sacră Ori.
Vedeți, Ori în mitologia Yoruba
înseamnă sufletul, esența, înseamnă instinctul vostru.
Și am înțeles că doar atunci când ești conectat cu Ori-ul tău,
atunci chiar poți muta munții.
Și este ceva atât de imediat în pictura pe corpuri omenești.
Este ca arta în mișcare.
Este ca o experiență 3D.
Și într-o zi, când lucram ca de obicei în Brooklyn,
am primit un email care spunea:
,,Bună, sunt mare fan al lucrărilor tale.
Ai vrea să pictezi pentru videoclipul meu?
Semnat: Beyoncé."
Adică un email de la Beyoncé.
Am zis: „Poftim?”
(Râsete)
Am zis: „Cum, de unde să mă știe?”
Credeam că nu e adevărat. Sigur că era o înșelătorie.
Nigerianul din mine a zis: nuu.
(Râsete)
(Aplauze)
Dar pe cât de incredibil, era real, era adevărat,
și totul s-a întâmplat repede.
Vedeți, Beyoncé voia să omagieze New Orleans,
și arta mea i-a reamintit de originile ei creole.
Și când a apărut ,,Lemonade", desigur,
bum, totul a urcat rapid de la zero la 100.
Lumea mă prezenta în reviste,
dădeam interviuri.
Lumea mă oprea pe stradă.
Oamenii îmi știau numele,
iar uneori trebuia să stau pe loc
și să iau o pauză, să mă obișnuiesc.
Știți, noi, ca artiști, muncim din greu toată viața
să ne fie recunoscută arta,
și mă simt binecuvântat.
Totuși, avocatul din mine e încă aici,
așa că mă folosesc de artă să lupt pentru ceea ce cred.
Moștenirea mea Yoruba este mereu acolo.
Mi-ar plăcea să vă împărtășesc un pic din arta mea în mișcare.
Vă rog să o primiți lângă mine pe scenă.
(Muzică)
(Aplauze)
Deci, ea este Geli, și ea este Reign.
Ele sunt primele două persoane pe care am pictat în viața mea,
și mi-am petrecut ziua de ieri pictându-le.
În seara asta, ele reprezintă speranțele și temerile mele.
Am pus temerile pe spate.
Am pus speranțele pe față.
Care sunt speranțele mele?
Sper că lumea știe
că Africa nu este doar un continent imens, fără nume,
care este tot la fel.
Și sper că oamenii știu
că în Nigeria avem peste 350 de grupuri etnice și limbi,
iar eu sunt doar unul dintre artiști.
(Aplauze)
Și mai sper că știți că sper să fiu în stare să schimb
felul în care oamenii vorbesc despre arta africană pe continent și aici,
și sper că știți că arta africană
nu este doar ceea ce cumpărați de la piața Harlem din New York
și că fiecare lucrare pe care o vedeți are o poveste,
și fiecare artist are un nume.
Vă mulțumesc foarte mult.
(Aplauze)