Valaha talán olyan okos robotjaink lesznek, mint az ember.
Mesterséges intelligencia, MI.
Hogy valósul ez meg?
Az egyik út, hogy gyűjtjük a jobbnál jobb szoftvereket,
ahogy 70 éve tesszük.
A fejlődés eddigi ütemével ez századokig tarthat.
Van, aki szerint sokkal gyorsabban megtörténik,
minthogy új, grandiózus, hatékony intelligenciaelméleteket dolgozunk ki.
Kétlem.
De van harmadik forgatókönyv is.
Erről beszélek ma.
Az ötlet: töltsük le az emberi agy szoftverét!
Három elég jó technológia kell hozzá;
egyikük sincs még meg.
Először, sok, gyors, olcsó, párhuzamos számítógépre lesz szükség.
Másodszor, finom térbeli és kémiai részletességgel be kell szkennelni
egy-egy emberi agyat,
hogy lássuk, melyik sejt hol van, mihez, milyen típusúhoz kapcsolódik.
Harmadszor, szükségünk lesz
minden agysejttípus működési modelljére:
a bemenő jel vétele, időbeni állapotváltozása,
a kimenő jel küldése.
Ha mindenféle agysejtről elég jó modellünk lesz,
s ugyanígy az agyról is,
az agy elég jó modelljét rakhatjuk össze,
és a modell bemenet-kimenet szempontjából úgy fog viselkedni, mint az eredeti.
Ha beszélünk hozzá, válaszolni fog.
Ha megkérjük valamire, tán megteszi.
Ha ezt megcsináljuk, minden megváltozik.
Erről az ún. feltöltési ötletről
évtizedek óta beszélnek.
Én em-nek fogom nevezni.
Róla beszélve megkérdik:
"Egyáltalán lehetséges?
Ha egy elkészül, lesz tudata? Vagy csak üres gép lesz?
Ha rólam készül, az én leszek, vagy valaki más?"
Lenyűgöző kérdések, de én rájuk sem hederítek...
(Nevetés)
mert egy elhanyagolt kérdés lebeg előttem:
Valójában mi fog történni?
Nem hagy nyugodni a kérdés.
Elemzésével négy évet töltöttem,
a szokásos egyetemi eszközöket használva, hogy rájöjjek, mi lesz,
és elmondom, mire jutottam.
De figyelmeztetem önöket,
hogy nem ihletet, hanem elemzést kínálok.
Tisztem csak azt elmondani, ami valószínűleg történni fog,
hogy legalább megpróbáljuk megakadályozni.
Ha mondandóm legalább nem kavarja föl önöket,
akkor nem figyelnek eléggé.
(Nevetés)
Az első, amit közlök önökkel,
hogy az emek életük javát virtuális valóságban töltik.
Önök ezért úgy nézhetnek ki, mint aki virtuális valóságot használ.
Talán ezt látjuk.
a napfény visszaverődik a vízfelszínről, fenn sirályok vijjognak,
arcunkon érezzük a szelet, vagy érezzük a tenger illatát
a fejlett hardverrel.
Ha sok időt szándékozunk itt tölteni,
tán műszerfalat is szeretnénk,
amelyről pl. telefonálhatunk,
másik virtuális világba mehetünk át,
megnézhetjük bankszámlánkat.
Miközben ilyenek leszünk a virtuális valóságban,
egy em ilyen lesz a virtuális valóságban.
Az valahol egy szerverben lévő hardver.
De mégis ugyanazt tapasztalja.
De az emeknek néhány dolog más.
Először, mi alighanem mindig fölismerjük, hogy a virtuális valóság nem valódi,
de az em valósnak érzi, mint mi ezt a helyiséget,
vagy bármi mást.
Az emeknek nagyobb mozgásterük is van.
Pl., agyunk működési sebessége mindig azonos,
de az em több vagy kevesebb számítógéppel gyorsabb vagy lassabb lehet,
ezért ha környezetük túl gyorsnak bizonyul,
fölgyorsíthatják tudatukat,
és így környezetük lassulni látszik.
Az em ráadásul abban a pillanatban lemásolhatja magát.
A másolat mindenre ugyanúgy fog emlékezni,
és ha azonos sebességgel indul,
lehet, hogy rá kell szólni: "Te csak másolat vagy."
Az em készíthet archív másolatot is,
s ha elég van belőlük,
az em elvileg halhatatlan lehet, –
ha a gyakorlatban nem is.
Az em az egyik helyről a másikra képes mozgatni az agyát,
azaz a számítógépet.
Az em a Föld körül fénysebességgel mozog,
s miközben új helyre megy,
gyorsabban kölcsönhatásba léphet az ott lévő emekkel.
Eddig arról beszéltem, mit tehetnek az emek.
Mit szándékoznak tenni?
Ennek megértéséhez három lényeges dolgot meg kell értenünk.
Először, az em meghatározásánál fogva azt teszi, amit hasonló esetben
az utánzott ember tenni szokott.
Élete és viselkedése nagyon emberi.
A különbséget az okozza, hogy más világban élnek.
Másodszor, életben maradásához az emnek valódi erőforrások kellenek.
Mi ha nem jutunk élelemhez és fedélhez, elpusztulunk.
Az em-nek hardverre, energiára, hűtésre van szüksége, másként elpusztul.
Az em minden egyes percéért valakinek – általában az em-nek –
meg kellett fizetnie.
Harmadszor, az em szegény.
(Nevetés)
Az em-népesség gyorsabban nő, mint az em gazdasága,
ezért a bérek az em megélhetési szintjére esnek vissza.
Ezért az emnek ideje nagy részét munkával kell töltenie.
Ezért az em általában ezt látja:
gyönyörű és luxus – de csak asztalok –,
és állandóan működnek.
Úgy hihetik, hogy a létminimum bér kivételes és furcsa,
de a történelemben ez az általános helyzet,
és a vadállatok nagyjából így élnek.
Tudjuk, hogy az ember mit tesz ilyen helyzetben.
Az ember azt teszi, ami a túléléshez kell,
ezért mondhatok ennyit az emek világáról.
Ha a teremtmények gazdagok,
sokat kell tudnunk arról, amit akarnak,
szándékukra rá kell jönniük.
Szegény teremtményekről tudjuk,
mit szoktak tenni a túlélésért.
Az emek világát eddig az ő szemszögükből tárgyaltuk,
de most nézzük egész világukat.
Először, az em-világ gyorsabban nő, mint a miénk,
kb. százszor gyorsabban.
Az olyan mértékű változást, amelyet 1–2 század alatt tapasztalnánk,
ők egy-két év alatt átélik.
Nem akarom korunkat tovább is kivetíteni,
mert valami más is történhet; nem tudom mi.
Másodszor, a tipikus utánzás még gyorsabban megy,
kb. az emberi sebességnél ezerszer gyorsabban.
Ezért az emek ezer évet egy-két év alatt élnek át,
s számukra környezetük változása lassabb,
mint ahogy nekünk a miénké.
Harmadszor, az emek városokban vannak sűrűn összezsúfolódva.
Nemcsak arról van szó, hogyan látják magukat a virtuális valóságban,
hanem arról is, hogy fizikailag mennyire zsúfolódtak össze.
Az em sebességéhez mérten a fizikai utazás fájdalmasan lassúnak tűnik,
úgyhogy a legtöbb em város önálló,
a legtöbb háború kiberháború,
s a Földnek az em-városoktól távol eső többi, maradék része
az emberé marad, mert az emeket nem érdekli.
Az emberről szólva –
persze, szeretnének hallani róla.
Az ember rögtön, örökre nyugdíjba mehet.
Képtelen állni a versenyt.
Az ember a világ összes tőkéjének birtokában indult útjára.
A gazdaság igen gyorsan fejlődik, vagyona gyorsan gyarapszik.
Az ember társadalomban lett gazdag.
Nyilván tudják, hogy ma a legtöbb embernek nincs egyebe,
mint a munkaképessége,
így időnként elegendő tőkéről, biztosítási vagy osztalékmegállapodásról
kell gondoskodnia,
különben éhen hal.
Óvva intek mindenkit ettől.
(Nevetés)
Eltűnődhetnek azon,
miért hagyják életben az emek az embert?
Miért nem ölik meg, s veszik el mindenét?
De vegyük észre: rengeteg haszontalan nyugdíjas él köröttünk,
nem öljük meg őket, nem vesszük el mindenüket.
(Nevetés)
Részben azért, mert akkor közös intézményeink tönkremennének.
Mások azon tűnődnek, ki a következő.
Az emek várhatóan hagyják az embert az em életében nyugalomba vonulni.
Inkább a miatt izgassuk magunkat, hogy az em csak egy-két évig él,
s fogalmunk sincs, mi lesz az után.
Az emek nagyon hasonlítanak az emberre,
de nem a tipikus emberre.
A tipikus em a legtermékenyebb pár száz ember másolata.
A tipikus emberhez képest ők az elit,
mint a tipikus milliárdos, Nobel-díjas,
olimpiai győztes, államfő.
Az emek az emberre valószínű nosztalgiával s hálásan tekintenek,
de nem nagy tisztelettel,
mint ahogy őseinkre mi szoktunk gondolni.
Tudjuk, hogy az emberek termelékenysége mennyire különböző.
Azokat csak az emek jellemzésére használjuk:
pl. hogy rendszerint okosak, lelkiismeretesek, szorgalmasak,
házasok, vallásosak, középkorúak.
Ezek az emek tulajdonságai.
Az emek világa óriási változatosságot mutat.
Nemcsak emberi változatok jellemzik őket,
beleértve az ipar s foglalkozások változatait;
sok új változatuk is van,
az egyik legfontosabb a gondolkodás sebessége.
Az emek sebessége az ember gondolkodási sebessége
és a milliószor akkora sebesség közé esik,
vagy az emberénél milliárdszor lassabb.
A gyorsabb emek magasabb státuszúak.
Vagyonosabbak, a vitákat megnyerik.
Kitüntetett helyeken ülnek.
A lassabb emek általában nyugdíjasok,
hasonlítanak az irodalomból ismert szellemekre.
Emlékeznek, szellemek vesznek körbe minket,
kapcsolatba léphetünk velük, ha megadjuk az árát.
De nem sokat tudnak, nincs sok befolyásuk,
a múlt foglalkoztatja őket; ugyan, mi értelme?
(Nevetés)
Az emek létük struktúrájában is nagy változatosságot mutatnak.
Ilyen a mi életünk: van kezdete és vége, igazán egyszerű.
Az em élete viszont ilyen:
minden nap rövid távú másolatokra oszlik
rövid távú feladatok végzéséhez, és kész.
Rögtön szólok a rövid távú változatokról,
de sokkal hatékonyabbak,
mert másnap nem kell pihenniük.
Ez az em szemfülesebb.
Több másolatot készítenek magukról. ha szükség van rájuk.
Nem tudják, hogy alakul a jövő.
Ez egy em-tervező,
amely nagy rendszerből alakítja ki tervét,
aztán rekurzív módon másolatokra oszlik, amelyek megvalósítják.
Az emek nagyobb, logikusabb tervet valósíthatnak meg.
Ez egy vízszerelő-másolata,
aki emlékszik, hogy az utóbbi 20 évben
naponta csak két órát dolgozott; édes élet!
Az történt, hogy naponta ezer másolatot készítettek,
mind naponta két-két órát dolgozott,
csak egyikük érte meg a másnapot.
Objektíve az idő 99%-ában jól dolgoznak.
Szubjektíve emlékeznek az édes életre.
(Nevetés)
Ezek megint mi vagyunk. kezdet és vég.
Megtörténhet, ha a buli elején
gyógyszert veszünk be, amelytől másnap már
nem emlékszünk a bulira.
Egyesek ezt csinálják, mondták nekem.
A buli vége felé azt mondjuk:
"Haldoklom, ez szörnyű.
A holnapi alak nem én vagyok, mert nem emlékszik, mit teszek."
Azt is mondhatjuk: "Holnap folytatom, csak nem fogok emlékezni semmire."
Egy em szedi szét a rövid távú másolatot,
hogy rövid távú feladatot végezzen, majd kimúljon.
Ismét két attitűdlehetőségük van.
Az emek mondhatják: "Új, rövid távú és életű lény vagyok; ezt utálom".
Vagy: "Nagyobb lény része vagyok, aki nem fog emlékezni e részre."
Megjósolom: nem azért a másik attitűd szerint járnak el,
mert az filozófiailag helyes, hanem mert így boldogulhatnak.
Ha az elnök ma azt mondja: Irakot el kell foglalnunk,
s megkérdezzük: "Miért?",
a válasz: "Államtitok",
nem biztos, hogy bízhatunk bennük.
De az em, ami az elnök másolata, s a mi másolatunk beleáshat
a titkos okok magyarázatába,
s valami kiderül a másolatunkból mi magunknak,
s közli, ha meg lettünk győzve.
Megtudhatjuk, hogy jó ok van rá.
Tudom: tűkön ülnek, hogy értékelhessék a világot.
Alig várják, hogy eldönthessék: tetszik vagy utálják.
De gondoljanak bele: évezredekkel ezelőtti őseiknek
vajon tetszett volna vagy utálnák világunkat
kevés és hézagos ismeretük alapján,
mert világunk elég fura.
Mielőtt ítéletet alkotnánk a jövő világról, tudjunk meg többet róla,
tán egy könyvet olvassunk el róla,
aztán ha nem tetszik, változtassunk rajta.
Köszönöm.
(Taps)