Tänk dig att du står i matbutiken
och när du kommer fram till kassan
så kan du välja mellan
en plastkasse eller en papperskasse.
Vilken ska du välja om du vill göra
ett så bra val för miljön som möjligt?
De flesta väljer papperskassen.
Så, låt oss fundera över varför.
Till att börja med är den brun.
Därför måste den vara bra för miljön.
Den är biologiskt nedbrytbar. Kan användas flera gånger.
Ibland går den att återvinna.
När folk tittar på plastkassen,
är det mycket möjligt att de tänker på något sådant här,
som vi alla vet är fruktansvärt,
och bör till varje pris undvika
sådana skador på miljön.
Men folk tänker inte på
det här,
som är den andra sidan av myntet.
När vi producerar olika material,
behöver vi utvinna dem ur naturen
och då måste vi bidra till en hel del miljöpåverkan.
Ni förstår, det som händer när vi behöver
fatta komplicerade beslut är
att människor tycker om enkla lösningar,
så vi letar efter enkla lösningar.
Jag arbetar med design.
Jag brukar ge råd till designers
och uppfinnare om hållbarhet
och alla säger, "Leyla,
jag vill bara använda ekomaterial."
Och jag svarar "Det där är komplicerat",
så ägnar vi fyra timmar åt att prata om
exakt vad ekomaterial egentligen är
eftersom allt vid något tillfälle
har utvunnits ur naturen
och det är hur ett material används
som avgör hur miljöpåverkan blir.
Det som händer är att vi måste förlita oss på
någon slags intuition
när vi fattar beslut.
Jag brukar kalla den intuitionen
för vårt miljömedvetandes bondförnuft.
Det kan vara den lilla rösten längst bak i huvudet
eller den där känslan i magen du får
när du gör ett bra val,
när du har tagit papperskassen
eller köpt en bränslesnål bil.
Vårt miljömedvetandes bondförnuft
är mycket viktigt
eftersom det handlar om att vi vill göra på rätt sätt.
Men hur vet vi att vi faktiskt
minskar vår negativa miljöpåverkan
och att våra handlingar i det privata och i arbetet
och som ett samhälle
gör någon skillnad?
Saken med ett sådant bondförnuft är att
det brukar grunda sig i våra erfarenheter
och vad vi har hört från andra.
Det brukar inte vara grundat i någon vetenskaplig kunskap.
Det är väldigt svårt eftersom vi lever
i otroligt komplicerade system.
Vi har de mänskliga systemen
där vi kommunicerar och interagerar
och har byggt upp hela vårt samhälle.
Vi har det industriella systemen som kort sagt är hela ekonomin
och alla dessa måste fungera
inom det största systemet,
som jag också menar är det viktigaste,
ekosystemet.
Och de val vi gör
som individer i det privata,
de val vi gör
i alla våra arbeten,
må det vara högst eller lägst i rangordningen,
har en påverkan på dessa system.
Saken är den att vi måste hitta sätt,
om vi ska kunna arbeta för hållbarhet,
att sammanfoga dessa komplicerade system
och göra val som förbättrar
vår totala miljöpåverkan.
Vad vi behöver lära oss är
att åstadkomma mer med mindre resurser.
Vi har en växande befolkning
och alla tycker om sina mobiltelefoner,
speciellt på ställen som det här.
Så vi måste hitta nyskapande sätt att lösa några av problemen vi står inför.
Det är här processen med livscykelanalys kommer in i bilden.
I slutändan går allt det vi skapar
igenom flera olika stadier i sin livscykel
och vi använder en vetenskaplig metod
som heter livscykelanalys,
[beteckningen varierar mellan Storbritannien och USA]
för att få en tydligare bild av hur
allt vi gör i de tekniska delarna av dessa system
påverkar miljön.
Vi går ända tillbaka till
råmaterialutvinningen
över tillverkning
och förpackning och transport,
användning, utfasning och avfallshantering,
och vid varje steg
har våra handlingar
en påverkan på naturen
och vi kan undersöka hur
vi faktiskt påverkar de ekosystem och tjänster
som gör att det går att leva på jorden.
Genom att göra det
har vi lärt oss de mest fascinerande saker.
Vi har slagit hål på en hel hop myter.
Till att börja med finns det ett uttryck som används väldigt mycket.
Det används en hel del i marknadsföring,
och det används mycket, tror jag, i dagligt tal
när vi talar om hållbarhet,
och det är ”biologiskt nedbrytbar”.
Att vara biologiskt nedbrytbart är en egenskap hos alla material,
inte en definition av hur bra något är för miljön.
Låt mig förklara.
När något naturmaterial
som är gjort av cellulosafibrer
som en bit bröd, eller vilken sorts matavfall som helst,
eller till och med en pappersbit,
när ett naturmaterial hamnar
i naturen så bryts det ner normalt.
De kolmolekyler som lagrades
när det växte släpps ut
i atmosfären som koldioxid,
men det är en idealsituation.
Det mesta naturmaterial
hamnar faktiskt inte i naturen.
De flesta saker, det avfall vi producerar, hamnar på en soptipp.
Soptippar är en annan miljö.
I en soptipp bryts samma kolmolekyler
ner på ett annat sätt,
eftersom en soptipp är syrefattig.
Det finns inget syre. Det är ihoppressat och varmt.
Samma molekyler blir metan
som är en 25 gånger så stark
växthusgas som koldioxid.
Så vår gamla sallad och produkter
som vi kastar bort som är tillverkade
av biologiskt nedbrytbara material bidrar,
om de hamnar på en soptipp,
till klimatförändringarna.
Nu för tiden finns det anläggningar
som kan ta till vara metangasen
och generera ström
och minska behovet av fossila bränslen
men vi måste vara smarta här.
Vi måste identifiera hur vi kan börja påverka
hur sådana här processer som redan finns
och börja designa system och tjänster
som minskar dessa problem.
För just nu säger folk:
"Vi måste förbjuda plastpåsar. Vi måste använda papperspåsar
eftersom de är bättre för miljön."
Men om de i slutändan hamnar i skräpet
och sedan på en soptipp
som inte är specialbyggd,
så får vi en dubbel negativ effekt.
Mitt yrke är industridesigner.
Och så har jag studerat samhällsvetenskap.
Så jag är helt fascinerad
av konsumtionsvaror och hur konsumtionsvaror
som vi i princip inte längre lägger märke till
och som finns överallt i våra liv
påverkar miljön.
Och det här är en storskurk.
Jag är ganska säker på att alla här
har ett kylskåp.
Det är så att Amerika har en fantastisk förmåga
att förmå kylskåp att växa.
De senaste åren har standardkylskåpet
växt med i genomsnitt 30 liter.
Problemet är att de nu är så stora
att det är enklare att köpa mer mat som vi
sedan inte kan hitta och äta upp.
Det finns saker längst bak i mitt kylskåp
som har stått där i åratal, förstår ni?
Det som händer är att vi slänger mer mat.
Jag berättade att mat som går till spillo är ett problem.
Faktum är att här i USA så går 40 procent
av maten som köps av hushåll till spillo.
Hälften av all mat som produceras i världen förstörs.
Det är den senaste statistiken från FN. Ända upp till hälften av all mat.
Det är galenskap. Det är 1,3 miljarder ton mat per år.
Jag skyller det på kylskåpet,
i alla fall i västvärlden,
eftersom det gör det lättare.
Jag menar, det är en massa komplicerade system som inverkar här.
Jag vill inte förenkla det så mycket.
Men kylskåpet är en starkt bidragande orsak
och en av dess egenskaper
är grönsakslådan.
Har ni alla grönsakslådor?
Lådan där man lägger salladen?
Sallad brukar ofta bli slemmig
i grönsakslådan, eller hur?
Ja? Slemmig sallad?
I Storbritannien är det här ett så stort problem
att en myndighetsutredning för några år sedan konstaterade
att den näst största orsaken till
slängd mat i Storbritannien var slemmig sallad.
Den kallades Slemmiga salladsutredningen. (Soggy Lettuce Report)
Okej? Så det här är ett problem hörni.
De stackars små salladshuvudena slängs ut
till höger och vänster eftersom grönsakslådorna
inte är designade för att hålla grönsaker fräscha.
Okej. Man behöver ett tätt utrymme.
man behöver liksom ett luftfritt utrymme
om man ska undvika nedbrytningsprocesserna som sker naturligt.
men grönsakslådor är bara en utdragslåda
med lite bättre tillslutning. Hur som.
Jag är helt uppenbart besatt av det här.
Bjud aldrig hem mig! Jag kommer bara att börja gå igenom ditt kylskåp
och leta efter såna detaljer.
Men i grunden är detta ett stort problem.
Eftersom när vi förlorar salladen
ur systemet så har vi inte bara
de negativa effekter vid nedbrytningen som jag beskrev tidigare
utan vi har dessutom redan behövt producera salladen.
Den salladens påverkan under sin livscykel blir astronomisk.
Vi har behövt röja mark.
Vi har behövt så, tillsätta fosfor,
gödsla, näringsämnen, vattna, solskenet.
All denna påverkan som krävts för att odla salladen
försvinner ur systemet
vilket gör att det blir en långt större miljöpåverkan
än energiförlusten från kylskåpet.
Så vi måste designa saker mycket bättre
om vi ska kunna angripa de stora miljöproblemen.
Vi skulle kunna börja med grönsakslådan och storleken.
Till alla er här inne som designar kylskåp kan jag hälsa
att det vore fantastiskt.
Problemet är, tänk er att vi
faktiskt började tänka över hur vi designade saker.
Jag ser kylskåpet som en symbol för moderniteten
men vi har faktiskt inte ändrat designen
särskilt mycket sedan 1950-talet.
Lite grann, men i grunden är det samma låda,
en kyld låda där vi förvarar saker.
Tänk er då att vi på allvar började
identifiera problemen och använda den kunskapen
för att hitta nyskapande och eleganta
lösningar på de problemen.
Det skulle vara designdriven systemförändring,
designen skulle ge riktningen för hur systemet
skulle kunna bli mycket mer hållbart.
Att fyrtio procent av all mat går till spillo är ett stort problem.
Tänk er om vi hade kylskåp som kunde minska det till hälften.
Ett annat problem som jag tycker är fascinerande
är vattenkokaren, som jag insåg,
ni har inte vattenkokare i det här landet, eller hur?
Men det är väldigt vanligt i Storbritannien.
97 procent av alla hushåll
i Storbritannien har en vattenkokare.
De är väldigt populära.
Och om jag skulle arbeta på en designbyrå
eller som designer och skulle designa en sådan här
och det skulle göras ekologiskt
skulle de antagligen be mig om två saker.
De skulle säga: "Leyla, hur får jag den att värma vattnet energieffektivt?"
Eftersom energiåtgången helt uppenbart är en viktig fråga när det gäller
den här produkten.
Eller: "Hur gör jag den av miljömaterial?
Hur kan jag tillverka den här så att materialen
ger så liten miljöpåverkan som möjligt?"
Skulle ni ställa de frågorna?
Det verkar logiskt, eller hur? Ja.
Jag skulle svara: "Ni tittar på fel problem."
Problemet är hur de används.
Hur människor gör när de använder produkten.
65 procent av alla britter
erkänner att de har för mycket vatten i vattenkokare
när de bara ska koka en kopp te.
Allt extra vatten som kokas
kräver energi, och man har beräknat
att den energi som används i onödan under en dag
för att koka vatten
räcker för att hålla alla gatljus
i England lysande under en natt.
Det är det här som är saken.
Det här är vad jag kallar produkt/användare-fel.
Men vi har ett produkt/system-fel med de här rackarna
och det är så vanligt att man inte ens märker att det finns.
Den här mannen gör det dock. Han heter Simon.
Simon arbetar för Storbritanniens elverk.
Han har det otroligt viktiga jobbet
att övervaka all elektricitet som kommer in i systemet
och se till att det finns nog
att försörja allas behov.
Han tittar också på TV.
Anledningen är att det finns ett unikt
fenomen i Storbritannien precis när
ett väldigt populärt TV-program tar slut.
Direkt när reklamen går igång
måste han springa
och köpa kärnkraftsel från Frankrike
eftersom alla sätter på sina vattenkokare
på samma gång.
(Skratt)
1,5 miljoner vattenkokare, mycket allvarligt.
Så tänk dig att du designade vattenkokare
och du faktiskt hittade ett sätt att komma runt dessa systemfel.
Eftersom det här är ett så stort problem
för systemet
bara på grund av att produkten inte tar hänsyn till problemet.
som den kommer att ha när den används.
Jag har tittat på några vattenkokare som finns på marknaden
och sett att miniminivån för vatten,
den lilla information som talar om för dig
hur mycket vatten du måste hälla i,
varierade mellan fem och tretton deciliter
bara för att göre en kopp te.
Det här är ett exempel på en som
faktiskt har två behållare.
En är en kok-kammare och en är en vattenbehållare.
Användaren behöver trycka på den där knappen
för att få sitt varmvatten kokat
vilket betyder att eftersom vi allihop är lata
så kommer vi bara att koka precis så mycket som vi behöver.
Det här är vad jag kallar en beteendeförändrande produkt:
produkter, system eller tjänster
som griper in och förändrar de här problemen med en gång.
Så, det är är ett teknologiforum
så självklart är de här rätt så populära
men jag tror att om vi fortsätter
designa, köpa, använda och kasta bort
de här produkterna i den omfattning vi gör idag,
vilket är extremt mycket,
det finns sju miljarder människor
i världen idag.
Det fanns sex miljarder mobilabonnemang
så sent som förra året.
Varje år ser vi 1,5 miljarder mobiltelefoner
lämna fabrikerna och en del företag
hävdar att deras produktionsnivå
är högre än antalet människor som föds i världen.
152 miljoner telefoner kastades i USA förra året
och bara 11 procent återvanns.
Jag kommer från Australien. Vi har en befolkning på 22 miljoner --
skratta inte -- och det beräknas
att det ligger 22 miljoner mobiler
i folks lådor.
Vi måste hitta sätt att lösa problemen kring detta
eftersom de här apparaterna är så komplicerade.
Det finns så många komponenter i dem.
Guld! Visste ni att det nu är billigare att utvinna guld
ur gamla mobiltelefoner än ur guldmalm?
Det finns ett antal mycket komplicerade och värdefulla
material inuti de här apparaterna
så vi måste hitta sätt att öka återvinningen,
annars händer det här:
Det här är ett samhälle i Ghana
och e-skrotet uppges, elektronikskrotet
uppges av FN
röra sig om 50 miljoner ton.
Så här kommer de åt guldet
och de andra värdefulla materialen.
De bränner elektronikskrotet
i det fria.
De här är samhällen, och det sker över hela världen.
Och eftersom vi inte ser följderna
av de val vi gör som designers,
företagare, konsumenter
så får det såna här konsekvenser,
och det är människors liv det handlar om.
Vi behöver alltså hitta smartare, mer systeminriktade,
nyskapande lösningar på de här problemen
om vi ska kunna börja leva på ett hållbart sätt på den här planeten.
Tänk dig att när du köpt en ny mobil
för att byta ut din gamla --
15 eller 18 månader är genomsnittet för
hur länge folk använder en mobil innan de byter förresten --
om vi ska kunna fortsätta byta våra mobiler
på det här sättet behöver vi
knyta ihop livscykeln för de här produkterna.
De som producerar de här mobilerna,
och jag är säker på att en del av er sitter här i rummet just nu,
skulle kunna försöka skapa vad vi kallar ett slutet system
eller produkt-systemtjänster,
när vi kan se att det finns en efterfrågan
och att efterfrågan inte kommer att försvinna
så måste vi designa produkter som kommer runt de problemen.
Designa för att kunna återvinna, designa för lättvikt.
Vi har hört hur några av dessa strategier
används i Tesla Motors bilar idag.
De här angreppssätten är inte svåra,
men att förstå systemen
och leta efter bärkraftiga, marknadsdrivna
alternativ som efterfrågas av konsumenter
är hur vi på ett radikalt sätt
kan förändra hållbarhetsdiskussionen,
och jag tycker det är jobbigt att behöva berätta för er:
Konsumtion är det största problemet.
Men design är en av de bästa lösningarna.
Den här sortens produkter finns överallt.
Genom att identifiera alternativa sätt att göra saker
kan vi börja skapa nytt
och faktiskt bli nyskapande.
Jag är säker på att alla här inne är väldigt uppfinningsrika.
Men med avseende på hållbarhet
som en aspekt, ett kriterium
för att driva systembaserade lösningar,
som jag precis har visat med dessa enkla produkter,
är de delaktiga i dessa stora problem.
Vi måste se till hela livscykeln
hos de produkter vi skapar.
Så om du bara har papper- eller plastkassar att välja på --
det är så klart bäst att välja det som kan användas flera gånger --
så är papper sämre
eftersom det väger
fyra eller tio gånger mer än plasten
och när vi faktiskt jämför, ur ett livscykelperspektiv,
ett kilo plast med ett kilo papper
är pappret mycket bättre, men funktionen
hos en plast- eller papperskasse är
att bära hem maten från butiken och det görs inte med ett kilo material.
Det görs med en väldigt liten mängd plast
och ganska mycket mer papper.
Eftersom det är hur något används som avgör miljöpåverkan,
och jag sa tidigare att designers alltid frågar efter miljömaterial.
Jag säger till dem att det är väldigt få material du verkligen bör undvika helt.
För resten avgör den praktiska tillämpningen
och i slutändan så handlar allt vi designar och producerar i ekonomin,
eller köper som konsumenter, om funktion.
Vi vill ha något, därför köper vi det.
Så genom att analysera och tillhandahålla
smarta, eleganta och sofistikerade lösningar
som tar hänsyn till hela systemet
och hela produktens livscykel, allt,
hela vägen tillbaka till utvinningen av råvaror
fram till att ta hand om den uttjänta produkten,
kan vi faktiskt hitta på riktigt nyskapande lösningar.
Till slut ska jag ge er en sista snabb tanke
som en designer berättade för mig nyligen, en erfaren designer som jag arbetar med.
Jag sa: ”Hur kommer det sig att du inte arbetar med hållbarhet? Jag vet att du kan det.”
Han svarade: ”Jo, jag la nyss fram ett hållbarhetsprojekt för en klient,
och han vände sig till mig och sa,
”Jag vet att det blir billigare,
jag vet att det kommer att sälja bättre,
men vi är inte nyskapare, för föregångare får pilar i ryggen.”
Jag tror att vi har ett rum fyllt av föregångare här
och jag hoppas det finns ännu fler nyskapare där ute,
för vi måste lösa de här problemen.
Tack.
(Applåder)