Srácok, baj van.
(Nevetés)
A gazdasági növekedés hanyatlik, és ez egy komoly probléma.
Megállt a globális gazdasági fejlődés.
De ez nem újdonság.
A növekedés az elmúlt 50 évben folyamatosan lassult.
Ha így folytatjuk, meg kell tanulnunk boldogulni
egy olyan világban, ahol nem lesz növekedés a következő évtizedben.
Ez félelmetes, hiszen ha nem növekszik a gazdaság,
akkor gyermekeinkre nem vár egy jobb élet.
Ennél még félelmetesebb az, ha nem növekszik a tortadiagram,
egyre kisebb szelettel kell beérnünk.
Ezután mind harcolni fogunk egy nagyobb szeletért,
ami feszültséget generál majd, és éles ellentéteket.
A növekedésnek óriási jelentősége van.
A növekedés történelmét elnézve,
a nagyobb növekedési periódusokat mindig
jelentős ipari forradalmak izzították be.
Úgy 50-60 évente háromszor is megtörtént.
A 19. század közepén: a gőzmozdony,
a 20. század elején: a tömeggyártás --
köszönjük Ford úr.
Majd az 1970-es években az első automatizálási hullám.
Miért generáltak ezek az ipari forradalmak
óriási gazdasági növekedést?
Mert pozitívan hatottak a termelékenységre.
A képlet egyszerű:
a növekedéshez, többet kell termelni,
többet kell előállítani a gazdaságban.
Ehhez több munkaerő, nagyobb tőke, vagy jobb termelékenység szükséges.
A növekedést azonban mindig a termelékenység generálta.
Ma itt állok, hogy elmondjam nektek,
mekkora változás előtt állunk éppen,
ez a változás pedig, bármilyen furcsa is,
ismét a gyártás terén fog megmutatkozni.
Kisegít majd minket a stagnálásból,
és teljesen átírja majd az elmúlt évtizedben kialakult
globalizáció fogalmát.
Itt vagyok, hogy meséljek a csodás negyedik ipari forradalomról,
ami jelen pillanatban zajlik.
Nem mintha nem változtattunk volna a gyártáson
az utolsó forradalom óta.
Sőt, jó pár béna újraélesztési próbálkozást
is elkönyvelhetünk.
De nagy áttörést egyikkel sem értünk el,
pedig égető szükség volna a fejlődésre.
Próbálkoztunk offshore gyártással,
a kiadások csökkentése érdekében kihasználva az olcsó munkaerőt.
De ez sajnos nem növelte a termelékenységet,
és a kiadásokat is csak átmenetileg csökkentette,
mert az olcsó munkaerő nem sokáig maradt olcsó.
Azután megpróbáltuk a gyárainkat bővíteni,
és termék szerint szakosítani azokat.
Úgy képzeltük, hogy többet állítunk elő egy termékből,
elraktározzuk, majd keresletre értékesítjük.
Ez valamelyest javított a termelékenységen.
De az ellátási láncban merevségeket okozott.
Nézzük a divatáru-kiskereskedelmet.
A hagyományos ruházati cégek
offshore, globális, merev ellátási láncokat építettek.
Amikor színre léptek a versenytársak, mint a Zara,
és gyorsabban forgatták a készletet,
-- évi két kollekcióról havi egyre váltottak --,
egyetlen cég sem tudott velük lépést tartani.
Sok a mai napig komoly problémával küzd.
Igen, ezek azok a hiányosságokkal küzdő gyárak,
melyeket mind jól ismerünk.
Amikor kitárod az ajtajukat,
mind ugyanúgy néznek ki, mint 50 évvel ezelőtt.
Csupán a helyszínt, a méretét, és a működését változtattuk meg.
Tudsz bármi olyat mondani, ami ugyanúgy néz ki,
mint 50 évvel ezelőtt?
Kész őrület.
Amennyire tudtuk átszabtuk a modellt,
de a végéhez értünk.
Miután képtelenek voltunk érdemben javítani a gyártási folyamatokon,
azt hittük a növekedés más irányból jön majd.
A tech-szektorhoz fordultunk,
ahol rengeteg innováció történt az utóbbi időben.
Csak egy példát említve: az Internet.
Azt reméltük, hogy növekedést jelent.
És valóban, megváltoztatta az életünket.
Megrengette a médiát, a szolgáltatásokat, és a szórakoztatást.
De a termelékenység terén nem sokat tett.
Az egészben az a legmeglepőbb, hogy az innovációk ellenére,
tovább csökken a termelékenység.
Gondoljunk bele -- ülünk a munkahelyen, és közben Facebookozunk,
YouTube-videókat nézegetünk. és nem vagyunk termelékenyek.
Fura.
(Nevetés)
Ezért nincs növekedés.
A gyártás terén nem sikerült újat alkotnunk,
és a lényegesebb technológiai innovációk sem léptek közbe.
De mi lenne, ha kombinálnánk az erőforrásokat?
Mi lenne, ha találkozna a meglévő gyártás
a technológiai innovációkkal, és forradalmasítaná a gyártást?
Bingó!
Ez a negyedik ipari forradalom,
és jelenleg pont ezt történik.
A csúcstechnológia betette a lábát a gyártás területére,
és ez nagyszerű!
Több, mint egyharmadával növeli majd a termelékenységet.
Ez jelentős és hatással lesz a növekedésre is.
Hadd említsek pár ilyet.
Ismeritek a legfejlettebb ipari robotokat?
Emberméretűek,
tulajdonképpen kiegészítik őket,
komplex, váltakozó feladatok elvégzésére
lehet őket programozni.
Jelenleg a gyári feladatok csupán 8 százaléka automatizált.
A kevésbé összetettek, az ismétlődő folyamatok.
10 év múlva ez 25 százalék lesz.
Ami azt jelenti, hogy 2025-re
intelligens robotok dolgoznak majd az ember mellett,
hogy együtt, 20 százalékkal növeljék a termelékenységet,
20 százalékkal többet termeljenek,
és 20 százalékos növekedést generáljanak.
Ez nem holmi divatos, futurisztikus elképzelés.
Ezek a robotok már most nekünk dolgoznak.
Tavaly az Amazonnak segítettek előkészíteni és leszállítani
a Cyber Monday termékeit,
az online kereskedelem, csúcsidőszakában.
Ez a tavalyi nap volt Amerika
történetének legnagyobb online vásárlása.
A vásárlók 3 milliárd dollárt költöttek azon a napon elektronikára.
Ez jelentős gazdasági növekedés.
Aztán ott van még az additív gyártás, a 3D nyomtatás.
A 3D nyomtatás sokat javított a műanyaggyártás terén,
és épp most hódítja meg a fémipart.
Ezek nem kis iparágak.
A globális feldolgozóipari termelés 25 százalékát
a műanyagok és a fémek képviselik.
Lássunk egy valós példát.
A üzemanyag fúvókák, az egyik legösszetettebb gyártást igénylő
alkatrészek a repüléstechnikában,
mindez egyetlen okból:
20 különböző részből állnak,
melyeket mind külön kell legyártani,
majd hajszálpontossággal összerakni.
A repüléstechnika gyártók mostanra elkezdtek 3D-s nyomtatókat alkalmazni,
amivel a 20 különböző alkatrészt
eggyé alakítják át.
És az eredmény?
40 százalékkal növekedett a termelékenység,
40 százalékkal több terméket gyártottak, és 40 százalékos növekedést
értek el ebben az egyetlen iparban.
Az eljövendő újabb ipari forradalom legizgalmasabb része azonban
nem csupán a termelékenységben fog megmutatkozni.
Egy sokkal jobb gyártást, és okos termékek előállítását hozza el.
A személyre szabott gyártás kora jöhet el.
Egy olyan világot képzelj, amelyben megálmodhatod saját termékedet,
az általad kívánatos funkciókkal ellátva,
olyan külsővel, amilyet csak akarsz,
ugyanannyi költséggel és átfutási idővel kalkulálva,
mint a tömegcikkek gyártása esetén,
legyen az gépjármű, ruházat, vagy mobiltelefon.
Az új ipari forradalommal mindezt lehetővé válik.
Az intelligens robotokat úgy programozzuk majd,
hogy bármilyen termék konfigurálására képesek legyenek,
beállítási vagy felfutási idő vesztesége nélkül.
A 3D-s nyomtatókkal bármikor személyre szabott dizájnt készíthetünk.
Ma már egyetlen tételben is legyártunk egy terméket, a te termékedet,
ugyanazon áron, ugyanannyi idő alatt mint a tömeggyártás esetén.
Ez csak néhány példa az eljövendő ipari forradalomra.
A gyártás nem csak termelékenyebb,
hanem rugalmasabbá is válik,
és pont ezek az összetevők hiányoznak a gazdasági növekedéshez.
De van ennél egy sokkal fontosabb hozama is számunkra,
amikor a gyártás újra éled,
óriási makrogazdasági váltást hoz majd el.
Először a gyárak kerülnek vissza a belföldi piacokra.
A személyre szabott gyártás világában,
a fogyasztók közelsége lesz az új szabvány.
Utána kisebbé válnak a gyárak és sokkal hatékonyabbak lesznek.
A méret nem számít többé, a rugalmasság viszont annál inkább.
Többtermékes, megrendelés-alapú módon fognak működni.
A változás drasztikus lesz.
A globalizáció egy új korszakba lép.
A kelet-nyugat kereskedelmi forgalom helyett
regionális kereskedelem lesz.
Kelet keletnek, nyugat nyugatnak.
Ha jól átgondoljuk,
a régi modell kész őrületnek tűnik.
Felhalmozni a készleteteket, majd körbefurikázni velük a világot,
hogy a végfelhasználóhoz kerülhessenek.
Az új modellnél, a gyártás a fogyasztói piac közelében történik majd,
sokkal letisztultabb és környezetkímélő hatása lesz.
A fejlett gazdaságokban a gyártás visszatér belföldre,
új munkahelyeket fog teremteni,
növelni fogja a termelékenységet és a gazdasági fejlődést.
Ez jó hír, nem?
Viszont az a gond a növekedéssel,
hogy magától nem fog megtörténni.
A fejlett gazdaságoknak meg kell ragadniuk az alkalmat.
A meglévő munkaerőforrást erőteljesen át kell képeznünk.
A legtöbb országban, mint Franciaországban például, ahol élek,
azt tanítottuk a gyerekeknek, hogy a gyártásnak nincs jövője,
és hogy valahol messze történik.
Ezt a visszájára kell fordítanunk,
és a gyártást újra oktatnunk kell az egyetemeken.
Csak azok az országok érnek el fejlődést,
amelyek készen állnak az átalakulásra.
Lehetőséget nyújt a fejlődő gazdaságok számára is.
Persze Kína és a többi feltörekvő gazdaság,
nem lesznek többé világgyártók.
Valójában ez a felállás hosszútávon amúgy sem életképes,
miközben ezek az országon egyre csak gazdagszanak.
Az előző évben már ugyanannyiba került gyártatni Brazíliában,
mint Franciaországban.
2018-ra, Kína előállítási költségei az amerikai árakkal fognak vetekedni.
Az új ipari forradalom,
a feltörekvő gazdaságok átalakulását segíti elő,
egy olyan modell irányába, amit a belföldi fogyasztás diktál.
És ez így van rendjén,
mert a gazdasági felemelkedés csak így érhető el.
Az elkövetkezendő 5 évben,
Kína milliárdos nagyságú fogyasztói piaca nagyobb hatással lesz a gazdaságunkra,
mint az öt legnagyobb európai piac összesen.
A negyedik ipari forradalom mindnyájunk számára egy lehetőség,
feltéve, ha jól játsszuk ki a lapjainkat,
a gazdaság összességébe fenntartható fejlődést érhetünk el,
ami mindnyájunk számára egy magasabb életszínvonalat,
és gyermekeink számára egy jobb jövőt jelent majd.
Köszönöm.
(Taps)