Vissa människor är besatta av franska viner.
Andra älskar att spela golf
eller är bokmalar.
Ett av mina största nöjen i livet
är lite speciellt.
Jag kan inte beskriva hur mycket jag njuter av att se städer från skyn,
genom ett flygplansfönster.
Vissa städer är lugnande flitiga,
som Düsseldorf
eller Louisville.
Andra projicerar en energi de knappt kan hålla inne,
som New York
eller Hong Kong.
Sen har du Paris
eller Istanbul,
och deras rika historia.
Jag ser städer som levande varelser.
När jag upptäcker dem från ovan,
gillar jag att leta efter storgatorna och motorvägar som strukturerar utrymmet.
Speciellt om natten,
när pendlare får de här "artärerna" att se dramatiskt röda och gula ut:
stadens blodkärlssystem som utför sitt viktiga arbete
framför ens ögon.
Men när jag sitter i bilen
efter en och en halv timmes pendling varje dag,
ser verkligheten annorlunda ut.
(Skratt)
Inget,
ingen radio,
ingen podcast.
(Skratt)
Inte ens meditationer
gör den tiden värd att leva.
(Skratt)
Är det inte absurt
att vi skapar bilar som kan nå 200 kilometer i timmen
och så kör vi i samma hastighet som 1800-talets hästvagnar?
(Skratt)
Enbart i USA,
spenderade vi 29,6 miljarder timmar på pendling år 2014.
Med den tiden
kunde forntida Egypten ha byggt 26 pyramider.
(Skratt)
Vi gör det på ett år.
Ett monumentalt slöseri på tid, energi och mänsklig potential.
Under årtionden
var vår lösning på trafikstockning enkel:
bygg nya vägar eller förstora existerande.
Det fungerade.
Det fungerade bra för Paris,
när staden rev ner hundratals historiska byggnader
för att skapa 130 km
av trafikvänliga avenyer.
Det fungerar än idag i snabbväxande städer.
Men i mer etablerade stadskärnor
är stora nätverksutvecklingar nästintill omöjliga:
boendet är för tätt,
fastigheter är för dyra
och finansväsen för sköra.
Vår stads blodkärlssystem blir igentäppt, det blir sjukt
och vi borde vara uppmärksamma.
Vårt nutida sätt att tänka fungerar inte.
För att få trafiken att flyta
behöver vi en ny inspirationskälla.
Efter 16 års erfarenhet inom transportbranschen
fick jag ett "aha"-tillfälle när jag pratade med en bioteknik-kund.
Hon berättade om hur hennes behandling
lättade på speciella egenskaper i vårt blodkärlsystem.
"Wow", tänkte jag, "vårt blodkärlsystem
med alla vener och artärer i vår kropp
hittar fantastiska lösningar varje dag."
Det var då jag insåg
att biologin funnits i transportbranschen
i miljarder år.
Den har testat oändliga lösningar
för att flytta näring och proteiner.
Den är verkligen världens mest sofistikerade transportlaboration.
Så tänk om lösningen på våra trafikproblem finns inom oss?
Jag ville veta:
varför flyter blodet på i våra vener
medan våra storstäder lider av trafikproppar varje dag?
Verkligheten är att man tittar på två helt olika system.
Jag vet inte om ni inser,
men inom var och en av oss, finns det 10 000 mil av blodkärl,
10 000 mil.
Det är två och en halv gånger mer än jordens omkrets,
inom dig.
Vad det betyder är att det finns blodkärl överallt inuti oss,
inte bara precis under huden.
Om ni tittar på våra städer,
ja, vi har några tunnelbanesystem
och några tunnlar och broar,
och några helikoptrar i skyn.
Men den största delen av vår trafik är fokuserad på marken,
på ytan.
Så med andra ord,
medan vårt blodkärlsystem använder tre dimensioner inom oss,
är vår stadstrafik mestadels tvådimensionell.
Så det vi behöver göra är att omfamna lodrätheten.
Om vårt ytsystem är mättat,
låt oss då lyfta upp trafiken.
Detta kinesiska koncept med en buss som kan åka över trafikstockningar,
det var en tankeställare om nya sätt att tänka på utrymme och rörelse
inuti våra städer.
Vi kan gå högre,
och lyfta upp vår trafik som vi gjorde med vårt elnät.
Tel Aviv och Abu Dhabi diskuterar om att testa
dessa futuristiska nätverk av upphängda magnetiska kapslar.
Så vi kan fortsätta klättra, och flyga.
Faktumet att företag som Airbus
är seriösa med att utveckla flygande stadstaxi,
säger oss någonting.
Flygande bilar rör sig äntlingen från en science fiction-klyscha
till en attraktiv marknad,
och det är underbart.
Byggandet av detta 3D-trafiknätverket
är en av lösningarna på våra trafikproblem.
Men det är inte den enda.
Vi måste ifrågasätta
andra fundamentala val vi gör, som vilket fordon vi använder.
Föreställ er en välkänd bild:
Du har kört i 42 minuter.
De två barnen i baksätet blir rastlösa,
och du är försenad.
Ser du den långsamma bilen framför dig?
Den kommer alltid när du är försenad.
(Skratt)
Den föraren letar en parkeringsplats.
Det finns ingen tillgänglig parkeringsplats
men hur kan han veta det?
Ungefär 30 procent av trafiken i städerna genereras
av förare som letar p-plats.
Ser du de 100 bilarna runt dig?
85 av dem har endast en passagerare.
Alla de kunde fått plats i en röd buss från London.
Så frågan är:
Varför slösar vi så mycket plats om det är plats vi behöver mest?
Varför gör vi så mot oss själva?
Biologin skulle aldrig göra så.
Utrymmet i våra kärl är fullt använt.
Varje hjärtslag
komprimerar miljontals röda blodceller
till massiva syre-tåg
som snabbt flödar genom vår kropp.
Och det lilla utrymmet i våra röda blodceller är inte bortslösat heller.
Under hälsosamma förhållanden
används mer än 95% av deras syrekapacitet.
Kan ni tänka er om fordonen vi använder i städerna
var 95% fulla,
och resten av utrymmet kunde man gå eller cykla på,
och njuta av städerna?
Anledningen till att blod är så effektivt
är att våra röda blodkroppar inte är dedikerade
till specifika organ eller vävnader,
annars skulle vi säkert ha trafikstockning i våra vener.
Nä, de delas.
Delas av alla våra celler i kroppen.
Eftersom det är ett så omfattande system
får alla våra 37 biljoner celler sin egna syreleverans
precis när de behöver det.
Blod är både ett kollektivt samt en individuell form av transport.
Men för våra städer
har vi fastnat.
Vi har fastnat i en oändlig debatt
mellan ett biltungt samhälle eller omfattande kollektivtrafik.
Jag tycker vi ska se bortom det.
Jag tror vi kan skapa fordon som kombinerar komforten hos bilar
med effektiviteten hos tåg och bussar.
Föreställ er.
Ni sitter bekvämt i ett snabbt stadståg
med 1 200 passagerare.
Problemet med stadståg
är att de ibland har ett flertal stopp
innan du når din destination.
Tänk om detta tåget inte hade stopp.
På detta tåget
kan vagnarna dynamiskt kopplas av i farten
och bli expressbussar utan förare
som kör på ett separat vägnätverk.
Så utan några stopp
eller lång restid
sitter du nu på en buss som är på väg till din förort.
När du närmar dig din destination
kopplas din sektion av
och kör sig själv hela vägen till din dörr.
Det är kollektivt och individuellt på samma gång.
Dessa kunde bli de delade, modulära förarlösa fordonen i framtiden.
Så
om en stad med drönare,
flygande bilar, modulära bussar och upphöjda kapslar
inte var exotiskt nog
tror jag det finns en annan kraft
som kommer göra stadstrafiken fascinerande.
Om ni tänker på det
så försöker de nuvarande förarlösa bilarna bara leta sig in
i en trafik gjord av och för människor.
De försöker lära sig trafikregler, som är relativt enkla,
och hantera mänsklig oförutsägbarhet
vilket är mer utmanande.
Men vad skulle hända om hela städer blev förarlösa?
Hade vi behövt trafikljus?
Eller trafikbanor?
Vad sägs om hastighetsgränser?
Röda blodceller rör sig inte i banor.
Stannar aldrig vid rödljus.
I de första förarlösa städerna
finns det inte trafikljus eller banor.
Och när alla bilar är förarlösa och uppkopplade
blir allting förutsägbart, och reaktionstider minimala.
De kan köra mycket snabbare
och ta rationella beslut för att skynda på sig själva
eller bilar runtomkring.
Så istället för trafikregler
hade flödet reglerats
av ett nät av dynamiska och konstant självförbättrande algoritmer.
Resultatet: en underlig trafik
som blandar den snabba och smidiga konsekventa tyska autobahn
och den kreativa livskraften av Mumbais korsningar.
(Skratt)
Trafiken skulle vara sprudlande.
Flytande som vårt blod.
Men samtidigt,
ju mer robotisk vår trafik blir,
desto mer organiskt och levande känns flödet.
Så ja,
biologin har alla attribut för ett transportgeni idag.
Men den processen har tagit miljarder år,
och gick igenom alla sorter av mutationer och förändringar.
Vi kan inte vänta miljarder år för att utveckla vårt trafiksystem.
Vi har nu drömmarna,
koncepten,
och tekniken
för att skapa 3D-trafiknätverk,
uppfinna nya fordon
och ändra flödet i våra städer.
Låt oss göra det.
Tack.
(Applåder)