Сьогодні, точніше, сьогодні вранці,
я хочу поговорити про майбутнє перевезень;
про те, як ми можемо зменшити затори, забруднення і парковки,
посадивши більше людей в меншу кількість машин;
і як ми можемо здійснити все це з технологіями, що вже в наших кишенях.
Так, я маю на увазі смартфони...
не безпілотні автомобілі.
Для початку нам потрібно повернутися на 100 років назад.
Виявляється Uber існував ще до того, як з'явився його сьогоднішній прототип.
І якби він вижив тоді,
то майбутнє перевезень вже наступило б.
Дозвольте познайомити вас із джитні [англ. "дешева маршрутка"].
Джитні вигадав у 1914 році чоловік на ім'я Ел Пі Дрейпер.
Він був продавцем автомобілів в Лос-Анджелесі і вигадав ось що.
Якось він їздив по центру Лос-Анджелеса,
мого рідного міста,
і побачив трамваї
і людей, які стояли в довгих чергах, щоб потрапити туди, куди їм потрібно.
Він подумав: А чому б мені не повісити знак на мою машину
і не возити людей туди, куди вони хочуть всього за "джитні" -
тоді так називали 5 центів.
І люди сідали в авто,
не тільки в Лос-Анджелесі, а й по всій країні.
Всього за один рік,
з 1914 по 1915,
в Сієтлі здійснювалось 50 000 поїздок в день,
45 000 поїздок - у Канзасі
і 150 000 - в Лос-Анджелесі.
Щоб ви мали певне уявлення,
Uber в Лос-Анджелесі
здійснює сьогодні 157 000 поїздок в день...
і це 100 років по тому.
Це люди з трамвайної компанії,
транспортні монополісти того часу.
Ясна річ, вони були не в захваті від ідеї джитні.
Тож вони взялися за роботу,
проїхались по багатьох містах країни
і добилися ухвалення законів, які зупинили ріст джитні.
Тоді ухвалили різноманітні закони.
Ввели ліцензії, які коштували не дешево.
В деяких містах
водії джитні
повинні були проводити в джитні по 16 годин на день.
В інших містах
в автомобілі повинно було бути два водія.
Був ще один дуже цікавий закон,
за яким на задньому сидінні в кожному джитні
мав бути ліхтарик,
для того, щоб завадити парочкам займатися дечим.
(Сміх)
Що ж у результаті відбулося?
За один рік джитні злетів.
Але в 1919 році джитні зникли через закони та заборони.
Прикро...
адже якщо ви не користуєтесь спільним авто, то у вас має бути власне.
Купівля машин різко збільшилась,
і тому не дивно, що до 2007 року,
на кожного чоловіка, жінку і дитину в США припадало по одному автомобілю.
І це явище став загальносвітовим.
В Китаї до 2011 року
автомобілів продавалось більше ніж у США.
Зараз володіння власним авто дорого коштує всьому суспільству.
У США за рік ми марнуємо 7 мільярдів годин,
сидячи в заторах.
Втрати продуктивності при цьому становлять 160 млрд доларів,
і це також через затори,
одну п'яту всіх викидів вуглекислого газу
виробляють ті ж автомобілі, в яких ми сидимо.
Насправді це тільки 4% наших проблем.
Тому що, якщо ви маєте автомобіль,
то це означатиме, що 96% часу він буде стояти без діла.
Більше того, 30% наших земель і нашого простору
використовується для зберігання цих шматків металу.
Ми навіть будуємо хмарочоси для автомобілів.
Це світ, в якому ми живемо сьогодні.
Міста стикаються з цими проблемами протягом десятків років.
Це громадський транспорт.
Навіть в такому місті як Нью-Йорк,
одному з найбільш густо населених міст в світі,
в місті з найскладнішою системою громадського транспорту в світі,
є 2,5 мільйони автомобілів, які їздять через ці мости щодня.
Чому так?
Тому що громадський транспорт досі не може надати послуги
перевезення людини до дверей її будинку.
Повернемося в Сан-Франциско, де я проживаю,
тут ситуація ще гірша,
навіть гірша ніж в усьому світі.
При запуску Uber в 2010 році
ми просто хотіли натиснути на кнопку і поїхати.
У нас не було грандіозних амбіцій.
Але виявилось, що
багато інших людей хочуть також натиснути кнопку і поїхати,
головне, що ми помітили, що багато маршрутів повторюються.
Ми бачили багато людей,
які натискають кнопку в один і той час,
і які рухаються в одне і те ж місце.
І ми задумались,
як об'єднати ці дві поїздки в одну.
Тому що, якщо це зробити, то поїздка коштуватиме набагато менше,
вдвічі дешевше,
а в місті, до того ж,
буде більше людей, які їхатимуть в меншій кількості автомобілів.
Для нас великим питанням було:
чи спрацює це?
Чи можемо ми запропонувати дешеву поїздку,
дешеву настільки, що її будуть готові розділити ще з кимось?
Відповіддю, на щастя, виявилось гучне "так".
У Сан-Франциско
до сервісу uberPOOL було так:
кожен їхав туди, куди йому хотілось.
Підсвічені зони - це райони, де було найбільше машин.
Коли ми запустили uberPOOL,
як бачите, таких районів стало менше.
Більше людей переміщується по місту в меншій кількості автомобілів,
автомобілі не виїжджають на дороги.
Схоже, що сервіс uberPOOL працює.
Ми запустились в Лос-Анджелесі
8 місяців тому.
З того часу ми зекономили 13 мільйонів кілометрів
і зменшили викиди вуглекислого газу в атмосферу на 1 400 тон.
Але, що мені подобається найбільше...
(Оплески)
Мої улюблені цифри,
пам'ятаєте, я ж з Лос-Анджелесу,
я проводив свої роки
за кермом, думаючи, як покращити ситуацію,
так от мої улюблені цифри: за 8 місяців після запуску
100 000 чоловік користуються спільними авто кожного тижня.
У Китаї, де цифри взагалі величезні,
у нас 15 мільйонів поїздок з uberPOOL в місяць,
це 500 000 в день.
Звичайно, ми бачимо цей експоненційний ріст.
У Лос-Анджелесі він теж є.
Коли я спілкуюсь зі своєю командою, ми не говоримо:
"100 000 людей підвозять одне одного кожен тиждень, чудово!"
Як збільшити цю цифру до мільйона?
А в Китаї це може бути і декілька мільйонів.
Сервіс uberPOOL - це чудове рішення для спільних поїздок по місту.
А як щодо передмістя?
Це вулиця, на якій я виріс в Лос-Анджелесі,
це, власне, передмістя - Нортрідж, штат Каліфорнія,
і...
подивіться, ці вулиці безкінечні.
Кожного ранку в один і той же час
автомобілі покидають свої гаражі,
в них здебільшого сидить тільки один водій,
і всі вони їдуть на роботу.
Тож питання в тому:
як перетворити
всі ці заміські автомобілі
а їх, буквально кажучи, десятки мільйонів,
як перетворити всі ці авто в автомобілі спільного користування?
Для цього ми нещодавно запустили сервіс, який називається uberCOMMUTE.
Ви прокидаєтесь вранці, збираєтесь на роботу, п'єте каву,
йдете до свого автомобіля
і вмикаєте додаток Uber,
і раптово
ви стаєте водієм Uber.
Ми підбираємо для вас одного з ваших сусідів
по дорозі на роботу,
і це дійсно круто.
Є лише одна перешкода...
називається законодавство.
54 цента за милю, що це?
Це визначені урядом США
витрати на володіння автомобілем в розрахунку на 1 милю.
Ви можете підібрати будь-якого пасажира в США
і одразу ж відвезти його туди, куди йому потрібно,
за 54 центи за милю чи менше.
Але якщо ви берете 60 центів за милю, то ви злочинець.
А що, якщо за 60 центів за милю
ми могли б посадити півмільйона людей у Лос-Анджелесі в спільні авто?
І що, якщо за 60 центів за милю
ми могли б посадити 50 мільйонів людей у США в спільні автомобілі?
Якщо це можливо,
то це очевидно те, що ми маємо зробити.
Це повертає нас до уроку про джитні.
Якщо лише за рік, до 1915, вони стали популярними,
то уявіть, що було б без тих законів,
ця справа могла б розвиватися і далі.
Якими б були наші міста сьогодні?
Чи були б у нас парки замість парковок?
Що ж, ми втратили цю можливість.
Але розвиток технологій дає нам інший шанс.
Я зацікавлений в безпілотних автомобілях так, як і всі,
але чи мусимо ми чекати 5, 10 чи навіть 20 років,
щоб зробити нові міста реальністю?
З технологією в кишені
і з розумним законодавством
ми можемо перетворити кожен автомобіль в спільний
і можемо почати вдосконалювати наші міста вже сьогодні.
Дякую.
(Оплески)
Кріс Андерсон: Тревісе, дякую.
Тревіс Каланік: Дякую.
КА: Знаєте, компанія, яку ви створили, вражає.
Ви говорили лише про невелику частину,
але важливу,
про ідею перетворення автомобіля в громадський транспорт,
що дуже круто.
Але в мене є декілька запитань,
які, як я знаю, виникають у багатьох.
Перш за все, на минулому тижні, здається,
я ввімкнув свій телефон і хотів викликати машину в Uber,
але я не зміг знайти додаток.
Ви радикально і дуже сміливо змінили дизайн.
ТК: Так.
КА: Як це сталось?
Чи помітили ви, що ще хтось не знайшов додатку?
Ви плануєте таким чином залучити нових користувачів?
ТК: Мабуть, спочатку я поясню,
чого ми намагались досягти.
Якщо ви хоч трішки ознайомитеся з нашою історією,
то зрозумієте наші наміри.
Коли ми тільки починали,
у нас були лише автомобілі класу люкс.
Ви натискали кнопку, і приїжджав Mercedes-Benz S-Клас.
Те, що ми тоді зробили,
я б назвав незрілою версію класу "люкс",
що виглядала лише як знак на авто класу "люкс".
У міру того, як ми поширювались по світу,
ми прийшли від авто S-Класу до авторікш в Індії,
для нас стало важливим
бути доступнішими,
гіперлокальними,
враховуючи при цьому особливості конкретного міста,
і саме це ви бачите в наших схемах та кольорах.
Ми хотіли бути більш знаковими,
тому що U не означає нічого ні в санскриті,
ні в китайській мові.
Ось для чого потрібні були зміни.
Коли ви вперше запускаєте оновлення на зразок цього,
у вас пітніють долоні,
ви...
ви трошки хвилюєтесь.
Ми побачили багато людей,
насправді, на початку їх було більше, вони відкривали додаток,
тому що їм було цікаво, що вони побачать, коли відкриють його.
Цифри дещо перебільшили наші очікування.
КА: Чудово.
Я б сказав, що ви, до певної міри, загадкова людина.
Ваші прихильники та інвестори, які з вами пліч-о-пліч весь час,
вірять, що єдина можливість
захистити свої інтереси
в такій сфері, як таксі,
це мати когось, хто є запеклим та безжалісним борцем,
і ви довели, що саме таким ви і є.
Деякі навіть говорять, що ви зайшли занадто далеко,
знаєте, рік чи два тому
були певні проблеми, які стосувались жінок.
Що відбувалось в середині компанії в той час?
Чи були втрати?
Ви чомусь навчились?
ТК: Що ж...
я займаюсь підприємництвом ще зі старших класів,
і так чи інакше
у підприємців бувають складні часи,
для нас
вони настали півтора року тому,
це був складний період.
Всередині компанії ми почувалися
загалом
хорошими людьми, які робили гарну роботу,
але ззовні це не було настільки очевидно.
Тож ми мали багато чого зробити,
щоб...
Ми розпочинали як маленька компанія,
два з половиною роки тому
у нас було 400 людей,
а сьогодні - 6 500 працівників.
Коли ви переживаєте такий ріст,
ви маєте укріплювати свої культурні цінності
і постійно говорити про них.
Потрібно постійно впевнюватися, що люди задумуються:
"Ми хороші люди, які роблять свою роботу добре?"
І якщо з цим все гаразд,
то далі треба переконатись у тому, що ви розповідаєте свою історію.
І я думаю, що ми багато чому навчились,
і, врешті-решт, стали сильнішими.
Але, звичайно, то був складний час.
КА: Мені здається, що хоч куди б ви подалися,
ви зустрічаєте людей, які створюють вам проблеми.
Деякі водії Uber в Нью-Йорку і в інших містах
злі як собаки, тому що ви змінили тарифи,
і вони скаржаться, що ледь можуть працювати в таких умовах.
Як...
Ви згадали, як все починалось -
було круто просто натиснути кнопку і поїхати туди, куди потрібно.
Це спрацювало,
зараз ви впливаєте на економіку всього світу.
Вам доводиться, хочете ви того чи ні,
бути далекоглядним лідером, який змінює світ.
Я маю на увазі, хто ви?
Чи хочете ви цього?
Чи готові ви піти на це? Чого це потребує?
ТК: Це питання включає в себе декілька питань, тож...
(Сміх)
По-перше, ціна.
Я маю на увазі, пам'ятайте,
що коли ми запускали UberX,
він коштував на 10 - 15% дешевше, ніж наш сервіс представницьких автомобілів.
Тепер
у багатьох містах він удвічі дешевший за службу таксі.
І в нас є дані, що показують,
що водії заробляють за годину більше, ніж вони б заробили в таксі.
Коли ціни зменшуються,
люди частіше обирають Uber
в різний час доби
і для поїздок в різні місця, для яких раніше не обрали б цей сервіс.
Для водія це означає, що коли він чи вона висаджує пасажира,
то є велика ймовірність, що до нього підсяде новий пасажир.
Це означає більше поїздок за годину,
більше хвилин з цієї години вони працюють,
і відповідно заробіток зростає.
Є міста, де ми, буквально, в п'ять чи шість разів зменшували ціну
і бачили, що заробіток зростає.
Навіть в Нью-Йорку...
У нас в блозі є пост, який ми називаємо "Чотири вересня",
де ми порівнюємо дохід
у вересні за перший, другий, третій і четвертий рік.
Один і той самий місяць кожного року.
Ми бачимо, що дохід росте
в міру того, як знижуються ціни.
Є ідеальна цінова точка, нижче якої не можна встановлювати ціни.
В тих містах, де ми зменшували ціну,
і при цьому дохід не зростав,
ми піднімали ціни назад.
Це відповідає на перше запитаня.
Щодо загадковості -
я з тих підприємців,
яким дійсно подобається розв'язувати складні проблеми.
Я люблю порівнювати себе з професором математики.
Знаєте, якщо в професора з математики немає складних завдань,
то це сумно.
Ми в Uber любимо складні завдання,
нам подобається їх розв'язувати.
Але ми не хочемо першого-ліпшого завдання,
ми хочемо найскладніше, яке тільки можна знайти,
таке, щоб його розв'язок
мав приголомшливий ефект.
КА: За декілька років,
скажімо через 5 років, не знаю, коли точно,
ви запустите ваші неймовірні безпілотні автомобілі,
які, скоріш за все, коштуватимуть дешевше, ніж поїздка на Uber зараз.
Що ви скажете вашій мільйонній армії водіїв тоді?
ТК: Поясніть ще раз - коли?
КА: Тоді, коли з'являться автомобілі без водіїв.
ТК: Точно, точно. Вибачте, я прослухав.
КА: Що ви скажете водіям?
ТК: Я думаю, що, перш за все,
це займе набагато більше часу,
ніж цього очікує хтось зі сфери реклами чи медіа.
Це по-перше.
По-друге, буде
довгий перехідний період.
Такі автомобілі будуть працювати в одних місцях і не будуть в інших.
Для нас це цікаве завдання.
Тому що
Google інвестує в це з 2007 року,
Tesla збирається це робити, Apple збирається це робити,
автовиробники збираються це робити.
Такий світ стане реальністю, і тому є певна причина.
Мільйон людей помирає щороку в автокатастрофах.
І ми вже бачили, що мільярди чи навіть трильйони годин
люди проводять в автомобілях, роздратовані й стривожені.
Подумайте про те, як покращиться якість життя,
коли ми повернемо людям їхній час,
вони не будуть роздратованими.
Я бачу в цьому багато користі.
Ми дивимось на це, як на завдання
для позитивно налаштованих лідерів,
які замість того, щоб опиратися,
опиратися технологіям,
як це відбувається в сфері таксі чи трамваїв,
приймуть ці технології і стануть частиною майбутнього.
Але як оптимістично пройти крізь це?
Як співпрацювати з містами?
Як створити освітні програми, програми професійного навчання і так далі
в цей перехідний період?
Це займе набагато більше часу, ніж всі ми сподіваємося,
особливо перехідний період.
Але це стане реальністю,
і такий світ буде кращим.
КА: Тревісе, те, що Ви робите - вражає,
і я Вам дуже вдячний, що Ви прийшли і так відкрито з нами поділились.
Дякую. ТК: Дякую.
(Оплески)