Capacitatea noastră de a crea și susține creșterea economică
este provocarea definitorie a vremurilor noastre.
Desigur, există și alte provocări,
asistența medicală, povara bolilor și pandemiile,
provocări de mediu
și, desigur, radicalizarea care duce la terorism.
Totodată,
în măsura în care nu putem rezolva provocările creșterii economice,
ne va lua mai mult timp
să rezolvăm provocările pe care tocmai le-am elucidat.
Și mai important,
dacă și până când nu vom rezolva creșterea economică
și nu vom crea o creștere economică durabilă, pe termen lung,
nu vom putea soluționa
provocările aparent greu de rezolvat care sunt omniprezente în lume astăzi,
fie că vorbim despre asistență medicală, educație sau dezvoltare economică.
Întrebarea fundamentală este următoarea:
Cum vom crea creștere economică
în economiile avansate și dezvoltate precum Statele Unite și întreaga Europă,
într-o vreme în care acestea continuă să se zbată
ca să creeze creștere economică după criza financiară?
Continuă să aibă performanțe reduse,
asistăm la o eroziune a celor trei factori esențiali ai creșterii economice:
capital, forță de muncă și productivitate.
În special,
aceste economii dezvoltate continuă să înregistreze datorii și deficite,
un declin privind atât calitatea cât și cantitatea forței de muncă,
de asemenea, productivitatea stagnează.
În mod similar,
cum vom crea creștere economică pe piețele emergente,
unde trăiește 90% din populația lumii
și unde, în medie,
70% din populație are sub 25 de ani?
Pentru aceste țări,
este esențial ca acestea să crească cu minimum 7% pe an
pentru a reduce sărăcia
și pentru a dubla veniturilor pe cap de locuitor într-o singură generație.
Și totuși astăzi,
cele mai mari economii emergente,
țări cu cel puțin 50 de milioane de locuitori,
continuă să facă eforturi pentru a atinge acea țintă magică de 7%.
Mai rău decât atât,
țări precum India, Rusia, Africa de Sud, Brazilia și chiar și China,
sunt sub acest număr de șapte procente
și, în multe cazuri, chiar regresează.
Creșterea economică contează.
Odată cu creșterea economică,
țările și societățile intră într-un cerc virtuos
de mobilitate ascendentă, oportunități și standarde de viață îmbunătățite.
Fără creștere, națiunile vor scădea și se vor atrofia,
nu doar în analele statisticilor economice
dar și în ceea ce privește viața și calitatea vieții.
Creșterea economică este extrem de importantă pentru fiecare persoană.
Dacă creșterea economică stagnează,
aceasta împiedică progresul omenirii,
iar riscul de instabilitate politică și socială crește,
societățile vor deveni mai slabe, mai iritate și mai mici.
Contextul contează.
Țările în curs de dezvoltare
nu e nevoie să crească în același ritm ca țările dezvoltate.
Știu că unii dintre voi consideră că această afirmație este riscantă.
Sunt unele persoane
care sunt destul de deziluzionate
de ce s-a întâmplat în întreaga lume
și, în esență, atribuie acest fapt creșterii economice.
Vă faceți griji pentru suprapopularea planetei.
Dacă analizăm statisticile și previziunile recente ale ONU
că lumea va avea 11 miliarde de oameni pe planetă
înainte de a stagna în 2100,
gândiți-vă cum afectează acest lucru resursele naturale:
terenul arabil, apa potabilă, energia și minerale.
Vă îngrijorează, de asemenea, degradarea mediului.
Și vă mai îngrijorează modul în care oamenii,
ca membri ai sistemului globalist,
au devenit lacomi și corupți.
Însă eu sunt astăzi aici ca să vă spun că creșterea economică
a pus bazele schimbărilor nivelului de trai
pentru milioane de oameni din întreaga lume.
Și mai important de atât,
capitalismul nu a adus doar creștere economică.
Definiția capitalismului, foarte simplu spus,
este că factorii de producție,
precum comerțul și industria, capitalul și forța de muncă,
sunt lăsate în mâinile sectorului privat și nu în cele ale statului.
Este foarte important să înțelegem
că subiectul criticilor nu este în esență creșterea economică,
ci ce anume s-a întâmplat cu capitalismul.
Dacă dorim să asigurăm o creștere economică pe termen lung,
trebuie să urmăm o nouă formă de orientare economică.
Creșterea economică are nevoie de capitalism,
dar acesta trebuie să funcționeze corect.
După cum am mai menționat,
în sistemul capitalist, piața privată joacă un rol decisiv.
Există un astfel de contrast, care este un concept foarte simplist.
Capitalismul e bun, non-capitalismul e rău.
Experiența practică arată
că există mai multe variante de capitalism.
Să luăm ca și exemplu țări precum China,
care a practicat mai mult capitalismul de stat,
sau țări precum Statele Unite,
unde prevalează piața liberă.
Însă, eforturile noastre de a critica sistemul capitalist,
au avut tendința de a se concentra asupra unor țări precum China
care nu are nicio legătură cu economia de piață.
Cu toate acestea, există un motiv real de îngrijorare
pentru noi ca să ne concentrăm atenția asupra formelor mai pure de capitalism,
în special la ceea ce caracterizează Statele Unite.
Aceasta este foarte important
deoarece acest tip de capitalism
a fost tot mai mult criticat
pentru faptul că favorizează corupția
și mai rău,
duce la creșterea inegalităților în materie de venituri,
ideea că puțini oameni se îmbogățesc în detrimentul multora.
Cele două întrebări cu adevărat critice care trebuie să le abordăm
este cum putem repara capitalismul
astfel încât să promoveze creșterea economică
dar în același timp să ajute și la rezolvarea problemelor sociale.
Pentru a putea oferi un cadru, trebuie să ne punem întrebarea,
cum funcționează azi capitalismul?
Folosind o abordare simplistă,
capitalismul se bazează pe maximizarea câștigului individual,
pe interesul individului egoist care obține ceea ce vrea.
Abia după ce și-a maximizat beneficiile
se va decide dacă este important
să ofere sprijin unor obiective comune ale societății.
Desigur, în cadrul acestui sistem, guvernele percep taxe
și utilizează o parte din venituri pentru finanțarea programelor sociale,
recunoscând că rolul guvernelor nu este doar de a reglementa
ci, de asemenea, și arbitrul bunurilor sociale.
Cu toate acestea,
această structură,
această structură în două etape,
este baza de la care trebuie să pornim
pentru a ne gândi cum să îmbunătățim modelul capitalist
Aș susține că există două abordări.
Înainte de toate,
putem să ne folosim de politicile de dreapta
ca să vedem ce ar putea fi benefic
în ceea ce privește îmbunătățirea capitalismului.
Mai exact,
politica de dreapta
acordă prioritate unor aspecte precum transferurile condiționate,
unde recompensăm oamenii pentru anumite lucruri
care considerăm că sunt favorabile creșterii economice.
De exemplu,
pentru trimiterea copiilor la școală
părinții pot primi bani,
sau dacă copiii lor sunt vaccinați,
părinții pot iarăși să primească bani.
Independent de discuția
dacă ar trebui sau nu să acordăm bani oamenilor
pentru a face lucruri pe care ar trebui să le facă oricum,
realitatea este că remunerația pentru performanță
a dat, de fapt, unele rezultate pozitive
în locuri precum Mexic,
în Brazilia
și, de asemenea, în programe-pilot în New York.
Dar există și beneficii
și schimbări semnificative în derulare în politicile de stânga.
Există argumente pentru un rol și o responsabilitate
mai mare pentru guvern
mai degrabă decât să fie atât de strict definit
și că acest guvern ar trebui să fie mai mult un arbitru
al factorilor de producție,
fapt cunoscut tuturor odată cu succesul Chinei.
În plus, există deja discuții
despre cum ar trebui sectorul privat
să se îndepărteze de a fi doar un motiv de profit
șă să fie mai implicat în realizarea programelor sociale.
Lucruri ca programele de responsabilitate socială a întreprinderilor,
cu toate că sunt la scară mică,
se îndreaptă în direcția corectă.
Politicile de stânga au avut tendința de a estompa liniile
între guvern, ONG-uri și sectorul privat.
Două exemple foarte bune în acest sens sunt Statele Unite ale secolului XIX,
atunci când construcția infrastructurii
a implementat un parteneriat între sectorul public și cel privat.
Iar recent,
apariția internetului a dovedit lumii
că sectorul public și cel privat pot colabora pentru binele societății.
Mesajul meu fundamentul pentru voi este următorul:
Nu putem să găsim o soluție la provocările creșterii economice globale
dacă rămânem dogmatici și părtinitori ideologic.
Pentru a crea o creștere economică durabilă, pe termen lung
și pentru a rezolva provocările și relele sociale din lumea de astăzi,
va trebui să fim mai deschiși la minte
în ceea ce privește metodele posibile.
În final,
trebuie să recunoaștem că ideologia este inamicul creșterii.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)
Bruno Giussani: Vreau să-ți adresez câteva întrebări
căci cineva ar putea reacționa la ultima ta frază
spunând că și creșterea este o ideologie,
posibil ideologia dominată a vremurilor noastre.
Ce le spui celor care reacționează așa?
DM: Cred că acest lucru este perfect legitim
și există deja un dialog în acest sens.
Mulți oameni încercă să definească fericirea
și alte metode de măsurare folosite pentru a măsura succesul oamenilor
și îmbunătățirea nivelului de trai.
Prin urmare cred că ar trebui să fim deschiși
la ceea ce ar putea îmbunătăți nivelul de trai
și va continua să reducă sărăcia din întreaga lume.
BG: Deci, tu pledezi pentru o altfel de creștere,
dar acest lucru nu se poate realiza fără a afecta Pământul,
pentru a ne pune pe o traiectorie lungă
care să ducă creștere economică
ce nu necesită utilizarea resurselor.
Crezi că se va întâmpla asta?
DM: Am încredere în abilitatea și ingeniozitatea oamenilor.
Cred că dacă începem să ne constrângem
și utilizăm acele resurse limitate
pe care le cunoaștem azi,
am putea deveni negativiști
și îngrijorați de felul în care e lumea.
Cu toate acestea, am văzut Clubul de la Roma,
am văzut afirmațiile anterioare
că resursele Pământului sunt epuizate,
și eu nu afirm că acele lucruri nu ar fi reale.
Cred că, cu ingeniozitate, am putea ajunge la desalinizare,
cred că am putea reinvesti în energie,
pentru a obține rezultate mai bune.
În acest sens,
sunt mult mai optimistă cu privire la ce pot face oamenii.
BG: Lucrul care mă uimește
legat de propunerea ta de reabilitare a creșterii
și de a ne îndrepta spre o direcție diferită
e că pari să sugerezi să reparăm capitalismul cu mai mult capitalism,
prin încurajarea și stimularea unui bun comportament,
iar companiile să joace un rol mai mare în problemele sociale.
Asta vrei să sugerezi?
DM: Sugerez să fim deschiși la minte.
Cred că realitatea e
că aceste modele tradiționale de creștere economică
nu funcționează chiar așa după cum ne-am dori.
Nu întâmplător,
că, în prezent, cea mai mare economie din lume, Statele Unite,
se bucură de democrație,
democrație liberală, ca poziție politică de bază
și o economie de piață liberă,
în măsura în care e liberă,
capitalismul de piață liberă ca poziție economică.
A doua cea mai mare economie este China.
care are o democrație deprioritizată
și are capitalism de stat, care este un model complet diferit.
Aceste două țări, sunt modele politice complet diferite
și modele economice complet diferite,
și totuși, au același indicator al inegalității veniturilor
măsurat ca coeficient Gini.
Acestea sunt dezbaterile pe care ar trebui să le avem
pentru că nu este deloc clar
care model ar trebui să-l adoptăm,
și cred că ar trebui să discutăm și mai mult
și cu mai multă umilință despre ceea ce știm și ceea ce nu știm.
BG: O ultimă întrebare. COP21 se desfășoară la Paris.
Dacă ai putea trimite un tweet
tuturor șefilor de stat și șefilor de delegații,
ce le-ai transmite?
DM: Din nou, trebuie să fim deschiși.
După cum știi,
aspectele legate de preocupările de mediu
au fost pe ordinea de zi de mai multe ori
în Copenhaga, în '72 în Stockholm,
și tot mai revizuim aceste probleme
parțial, pentru că nu există un acord de bază,
de fapt, există o prăpastie
între ceea ce cred și ceea ce vor țările dezvoltate
și ceea ce își doresc piețele emergente.
Economiile emergente trebuie să continue să creeze creștere economică
pentru ca în aceste țări să nu mai existe incertitudine politică.
Țările dezvoltate recunosc
că au o responsabilitate importantă și reală
nu numai pentru a-și gestiona emisiile de CO2
și degradarea stării mediului,
dar și în cercetare și dezvoltare.
Așa că și aceștia trebuie să se așeze la masă.
Dar, în esență, nu poate fi o situație
în care începem să atribuim politici piețelor emergente
în absența țărilor dezvoltate
care să ducă și ele o luptă,
atât în cererea cât și oferta piețelor dezvoltate.
BG: Dambisa, mulțumim că ai venit la TED! DM: Mulțumesc foarte mult!
(Aplauze)