Sunt proiectant de orașe, proiectant în urbanism,
fost susținător al artelor,
cu pregătire în domeniul arhitecturii și istoriei artelor,
și nu vreau să vă vorbesc astăzi despre proiectare
ci despre America
și despre cum America poate fi mult mai puternică economic,
America poate fi mai sănătoasă,
și despre cum poate fi America
mai trainică în ce privește mediul înconjurător.
Sunt conștient că ne aflăm la un forum de nivel mondial,
dar consider că e nevoie să vorbesc despre America
pentru că există un precedent,
doar în anumite locuri, nu pretutindeni,
ca ideile americane să fie însușite,
să fie copiate, indiferent de consecințe,
în lumea întreagă.
Cea mai nefericită idee pe care am avut-o până acum
este extinderea suburbană.
Este copiată în multe locuri chiar în timp ce vorbim.
Prin extindere suburbană, mă refer la reorganizarea
peisajului și la crearea peisajului
relativ la necesitatea de utilizare a automobilului,
și faptul că automobilul care era odată un instrument al libertății
a devenit o eructație de gaze,
o pierdere a vremii și periclitare a sănătății
ca urmare a acestui dispozitiv artificial,
iar mulți dintre noi trebuie,
de fapt, majoritatea americanilor trebuie,
pur și simplu să-și trăiască viața de zi cu zi.
Și avem o alternativă.
Spunem că jumătate din lume locuiește în orașe.
Dar în America, locuitul in orașe,
mulți dintre americani încă locuiesc în orașe
unde sunt dependenți de acel automobil.
Eu lucrez pentru
a face orașele noastre un mediu încurajator pentru mersul pe jos.
Dar nu vă pot da argumente de aspect exterior
care să aibă la fel de mult efect
precum argumentele pe care le-am aflat
de la economiști, epidemiologi
și ecologiști.
Acestea sunt cele trei argumente pe care
vi le voi oferi pe scurt astăzi.
Când eram copil, în anii '70,
americanul de rând cheltuia 10% din venitul lui,
ca familie americană, pe transport.
De atunci, am dublat numărul șoselelor
în America, iar acum cheltuim 20%
din venitul nostru pe transport.
Familiile care muncesc, adică
cele care câștigă între 20.000 și 50.000 dolari
pe an în America,
cheltuiesc acum mai mult pe transport
decât pe locuință, puțin mai mult,
din cauza acestui fenomen numit „condu până obții,"
găsirea unei locuințe tot mai departe
de centrul orașului și de serviciu,
astfel încât sunt blocați două, trei,
patru ore pe zi în navetă.
Și acestea sunt cartierele, de exemplu,
din Central Valley din California
care nu au avut de suferit când a izbucnit criza devalorizării locuințelor
și când s-a mărit prețul benzinei;
i-a omorât.
Și de fapt, acestea sunt multe
dintre comunitățile semi disponibile pe care le vedeți astăzi.
Imaginați-vă că investiți tot ce aveți într-o ipotecă,
își pierde valoarea, și aveți de plătit
de două ori pe atât pentru condus.
Deci știm ce a cauzat societății noastre
și toată munca suplimentară pe care trebuie să o facem
pentru a ne menține mașinile.
Ce se întâmplă când un oraș decide
să-și reorganizeze prioritățile?
Proabil cel mai bun exemplu pe care îl avem
în America este Portland, Oregon.
Portland a luat multe decizii în anii 1970
care l-au făcut să se remarce
comparativ cu aproape orice alt oraș american.
Pe măsură ce moajoritatea orașelor se dezvoltau
într-un ritm foarte alert,
ei au instituit o limitare a dezvoltării urbane.
În timp ce alte orașe își contruiau șoselele,
eliminând parcarea paralelă și copacii
pentru a crea o fluență în trafic,
ei au instituit un program pentru străzi foarte înguste.
Și când majoritatea orașelor investeau în mai multe șosele
și mai multe autostrăzi, ei investeau de fapt
în ciclism si mersul pe jos.
Au cheltuit 60 de milioane de dolari pe diverse facilități pentru biciclete,
care pare o sumă uriașă,
dar a fost cheltuită pe parcursul a 30 de ani,
deci două milioane de dolari pe an -- nu-i chiar așa de mult--
și jumătate din prețul frunzei de trifoi
pe care au reconstruit-o în oraș.
Aceste schimbări și altele asemenea au transformat
modul în care locuitorii Portlandului trăiesc,
și milele pe care le străbat zilnic cu mașina,
cât de mult conduce fiecare,
fapt care a atins apogeul în 1996,
și a tot scăzut de atunci,
și acum conduc cu 20% mai puțin
decât restul țării.
Cetățeanul obișnuit din Portland conduce
patru mile mai puțin și 11 minute mai puțin pe zi
decât în trecut.
Economistul Joe Cortright a făcut calculele
și a concluzionat că acele patru mile
împreună cu cele 11 minute
adaugă trei procente și jumătate
din tot venitul câștigat în zonă.
Așa că dacă nu cheltuiesc acei bani pe condus --
și apropo, 85% din banii
pe care-i cheltuim prin condus părăsesc economia locală --
dacă nu cheltuiesc acei bani pe condus,
pe ce îi cheltuiesc atunci?
Ei bine, Portland este recunoscut ca având
cele mai multe portbagaje pe capotă pe cap de locuitor,
cele mai multe librării independente pe cap de locuitor,
cele mai multe cluburi de striptease pe cap de locuitor.
Acestea sunt exagerări, exagerări ușoare
ale unui adevăr fundamental că locuitorii Portlandului
cheltuiesc mai mult pe activități recreaționale de tot felul
decât restul Americii.
De fapt, oregonienii cheltuiesc mai mult pe alcool
decât majoritatea celorlalte state,
lucru care poate fi bun sau rău,
dar te bucură faptul că totuși conduc mai puțin.
(Râsete)
De fapt, ei investesc majoritatea banilor în casele lor,
iar investițiile în locuințele proprii sunt
cât se poate de locale.
Dar mai este o altă poveste despre Portland,
care nu face parte din acest calcul,
care spune că oamenii tineri, educați
s-au mutat în masă la Portland,
astfel că între ultimele două recensăminte,
au avut o creștere de 50 de procente
în ce privește tinerii cu facultate,
de cinci ori mai mult decât vezi în orice altă parte
a țării, sau, mai bine spus, a mediei naționale.
Pe de o parte, un oraș economisește bani pentru locuitorii săi
prin încurajarea mersului pe jos și a ciclismului,
dar pe de altă parte, e geul de oraș grozav
în care oamenii vor să trăiască în ziua de azi.
Cea mai bună strategie economică
pe care o poți avea ca oraș
nu mai e vechiul mod de a încerca să atragi corporații
și de a încerca să ai un grup biotehnologic
sau un grup medical,
sau un grup aerospațial,
ci de a deveni un loc unde oamenii vor să trăiască.
Cu timpul, bineînțeles, aceste motoare ale antreprenoriatului,
64% dintre cei care hotărăsc in primul rând
unde vor să locuiască,
apoi se mută în locul respectiv, își caută un serviciu,
vor veni în orașul vostru.
Argumentul sănătății este înfricoșător,
și probabil că ați auzit până acum o parte din acest argument.
Din nou, în anii '70, multe s-au schimbat de atunci,
în anii '70, unul din 10 americani era obez.
Acum unul din trei americani este obez,
și o treime din populație este supraponderală.
25% din bărbații tineri
și 40% din femeile tinere sunt prea plinuțe
să se înscrie în armata noastră.
Potrivit Centrului pentru Controlul Bolilor,
o treime din toți copiii născuți după anii 2000
vor face diabet.
Avem prima generație de copii în America
căreia i se prezice că va trăi mai puțin decât părinții lor.
Cred că această criză a sistemului de sănătate din America
despre care am auzit cu toții
este o criză a arhitecturii urbane,
iar felul cum sunt construite orașele noastre poate fi chiar remediul.
Pentru că am vorbit mult timp despre dietă,
și știm că dieta are efect asupra greutății,
iar greutatea bineînțeles are efect asupra sănătății.
Dar abia am început să vorbim despre lipsa activității,
și despre lipsa activității generată de peisajul nostru,
lipsa activității care provine din faptul că trăim
într-un loc unde nu mai există
plimbare folositoare, ne crește greutatea.
Și în sfârșit avem studiile,
unul în Anglia numit „Lăcomie versus nepăsare"
care a urmărit greutatea în relație cu dieta
și a urmărit greutatea în relație cu lipsa activității,
și a găsit o legătură mai mare și mai puternică
între ultimele două.
Dr James Levine, de la, în cazul nostru,
pe drept denumita Clinica Mayo
și-a pus subiecții în lenjerie electronică,
le-a menținut dieta stabilă,
și apoi a început să adauge calorii.
Anumite persoane au luat în greutate,
altele nu au luat deloc în greutate.
Așteptându-se ca un factor metabolic sau ADN să acționeze,
au fost toți uimiți să vadă că singura diferență
pe care au putut-o observa între subiecți
a fost procentul de mișcare,
și că de fapt cei care au luat în greutate
stăteau, în medie, cu două ore mai mult pe zi
decât ceilalți.
Așa că avem aceste studii care leagă
greutatea de lipsa activității, dar mai mult de atât,
acum avem studii care leagă greutatea de locul în care trăiești.
Locuiești într-un oraș care favorizează mersul pe jos
sau locuiești într-un oraș care nu încurajează mersul,
sau în ce parte a orașului locuiești?
În San Diego, au folosit Walk Score --
Walk Score (Scorul la Mers) evaluează fiecare adresă din America
și în curând din toată lumea
în ceea ce privește susținerea mersului pe jos --
s-a folosit Walk Score pentru a desemna cartierele care încurajează mersul
și cartiere care susțin mai puțin mersul pe jos.
Și ce să vezi? Dacă trăiești într-un cartier care favorizează mersul pe jos,
sunt șanse de 35% să fii supraponderal.
Dacă trăiești într-un cartier mai puțin deschis mersului pe jos,
sunt șanse de 60% să fii supraponderal.
Astfel avem studii unele după altele
care fac legătura între locul unde trăiești
și sănătatea ta, mai ales că în America,
asta e cea mai mare criză a sănătății
care se naște din lipsa activității provenind din mediul înconjurător.
Am învățat un cuvânt nou săptămâna trecută.
Aceste cartiere se numesc „obezogenerante."
S-ar putea să greșesc, dar vă dați voi seama.
Asta în primul rând.
Să menționăm pe scurt, avem o epidemie de astm
în această țară.
Probabil că nu ați luat în considerare acest lucru.
Paisprezece americani mor în fiecare zi de astm,
de trei ori mai mult decât în anii '90,
și aproape totul provine din gazele de eșapament.
Poluarea americană nu mai provine
din întreprinderi, vine din țevile de eșapament,
și numărul de oameni care conduc în orașul tău,
numărul de kilometri străbătuți în oraș, este o predicție
pentru problemele de astm din orașul tău.
Și în ultimul rând, în ce privește condusul,
este problema unicului și celui mai mare ucigaș
de adulți sănătoși, și unul dintre cei mai mari ucigași
ai tuturor oamenilor, reprezentat de accidentele de mașină.
Și luăm accidentele de mașină prea ușor.
Credem că este un risc normal
pentru că te afli pe șosea.
Dar de fapt, aici în America, 12 oameni
din fiecare 100.000
mor în fiecare an în accidente de mașină.
Suntem în siguranță aici.
Dar, ce să vezi? În Anglia, sunt șapte persoane la 100.000.
În Japonia, sunt patru la 100.000.
Știți unde sunt trei la 100.000?
New York City.
San Francisco, la fel. Portland, același lucru.
Deci, orașele prezintă mai multă siguranță
pentru că se conduce mai puțin?
Tulsa: 14 la 100.000.
Orlando: 20 la 100.000.
Nu contează dacă te afli în oraș sau nu,
contează cum e construit orașul?
A fost construit pentru nevoile autovehiculelor sau nevoile oamenilor?
Pentru că dacă orașul tău e construit pentru autovehicule,
reușește să le izbească.
Aceasta e parte dintr-un argument mult mai amplu pentru sănătate.
În final, argumentul pentru mediul înconjurător e captivant,
pentru că ecologiștii s-au reorientat
cu aproape 10 ani în urmă.
Mișcarea de mediu din America
a fost de-a lungul istoriei o mișcare anti-oraș
de la Jefferson încoace.
„Orașele sunt contagioase pentru sănătate,
pentru libertățile, moravurile unui om.
Dacă vom continua să îngrămădim în orașe,
așa cum se face în Europa, vom deveni la fel de corupți
cum sunt cei din Europa
și ne vom mânca unul pe altul așa cum se face pe acolo."
Se pare că avea simțul umorului.
Și apoi mișcarea de mediu americană
a fost o mișcare clasică de tip arcadian.
Pentru a deveni mai ecologiști, ne mutăm la țară,
comunicăm cu natura, construim suburbii.
Dar, bineînțeles, am văzut ce poate face acest lucru.
Harta emisiilor de carbon din America,
unde dioxidul de carbon este eliberat,
de mai mulți ani
prezintă cu multă vehemență acest argument.
Dacă priviți la orice hartă a emisiilor de carbon, pentru că înregistrăm pe mila pătrată,
orice hartă a emisiilor de carbon a Statelor Unite,
arată ca o fotografie din satelit a cerului Statelor Unite noaptea,
cel mai fierbinte în orașe, cel mai rece în suburbii,
întunecat, pașnic la sate.
Până când câțiva economiști au spus,
este oare metoda cea mai potrivită de a măsura emisiile de dioxid de carbon?
Este un anumit număr de oameni în țara asta, în orice moment,
și putem alege să trăim unde, posibil
vom avea o influență mai slabă.
Au spus, să măsurăm dioxidul de carbon pentru fiecare casă,
și când au făcut asta, hărțile s-au răsucit,
cele mai reci în centrul orașului, mai calde în suburbii,
și roșii, fierbinți în aceste zone în afara urbanului,
în cartierele „condu până obții".
Așadar o schimbare fundamentală, iar acum ai
ecologiști și economiști ca Ed Glaeser
care spun că suntem o specie distructivă.
Dacă iubești natura, cel mai bun lucru pe care poți să-l faci
este să stai cât mai departe de ea,
să te muți într-un oraș, și cu cât mai dens cu atât mai bine,
iar orașele mai aglomerate, precum Manhattan
sunt orașele care se descurcă cel mai bine.
În medie un locuitor al Manhattanului consumă benzină
la un nivel pe care restul țării nu l-a mai văzut din anii '20,
consumând jumătate din electricitatea Dallasului.
Dar sigur că putem și mai bune.
Orașele canadiene consumă jumătate din benzina care se consumă în orașele americane.
Orașele europene consumă un sfert.
Deci evident, putem mai bine de atât,
și vrem și mai bine, și vrem cu toții să fim ecologici.
Ultimul argument pe această temă este
că încercăm să fim ecologici într-un mod greșit,
și sunt unul dintre mulți care cred că
această atenție acordată dispozitivelor,
accesorizării --
Ce pot adăuga casei mele,
ce pot adăuga la ceea ce am deja
pentru a face stilul meu viață mai durabil? --
a dominat discuția.
Nu sunt imun la aceasta.
Soția mea și cu mine am construit o casă nouă
pe un teren abandonat în Washington, D.C.,
și ne-am străduit să cumpărăm tot de pe rafturile
magazinului cu produse calitative de lungă durată.
Avem sistemul solar photovoltaic,
sistem solar de încălzit apa, toaletă cu rezervor de apă economic,
podele din bambus.
Un lemn care arde în soba mea germană de înaltă tehnologie,
se presupune că produce mai puțin carbon
în atmoseferă decât dacă l-am fi lăsat
să se descompună în pădure.
Și totuși toate aceste inovații --
Așa scria în broșură.
(Râsete)
Toate aceste inovații laolaltă
reprezintă doar o mică parte din cât contribuim noi
prin modul de viață într-un cartier
câteva străzi mai departe de metroul din centrul orașului.
Am schimbat toate becurile electrice cu becuri economice,
și voi ar trebui să faceți la fel,
dar înlocuirea becurilor electrice cu becuri economice
economisesc la fel de multă energie într-un an
cât reușește un oraș prielnic pentru mersul pe jos într-o săptănă.
Dar nu vrem să avem această discuție.
Politicienii și bancherii se tem
de marketingul ecologic ca „alegerea stilului de viață."
Nu vrei să le spui americanilor, doamne ferește,
că trebuie să-și schimbe stilul de viață.
Dar dacă stilul de viață ar fi într-adevăr despre calitatea vieții
și poate despre ceva de care ne-am bucura mai mult,
ceva mult mai bun decât ce avem acum?
Etalonul de aur al calității vieții,
se numește studiul Mercer.
Poate ați auzit de el.
Ei evaluează sute de țări din întreaga lume
potrivit celor 10 criterii despre care se crede că
măresc calitatea vieții: sănătate, economie, educație,
locuință, și ce mai vreți voi.
Mai sunt încă șase.
(Râsete)
E foarte interesant de văzut
că orașul american cel mai bine cotat, Honolulu,
numărul 28, e urmat de aceeași presupuși
Seattle și Boston și toate orașele care favorizează mersul pe jos.
Orașele care favorizează condusul pe Centura Soarelui,
zone din Dallas, Phoenix, și scuze, Atlanta,
aceste orașe nu apar pe listă.
Dar cine o duce și mai bine?
Orașele canadiene precum Vancouver,
unde din nou, consumă jumătate din benzină.
Și este câștigat de orașele unde se vorbește germană
ca Dusseldorf sau Viena,
unde, din nou, consumă jumătate din benzină.
Vedeți această legătură, această legătură ciudată.
Este mai durabil
ceea ce îți oferă o calitate mai bună a vieții?
Aș susține același lucru,
ceea ce te face mai durabil
este ceea ce îți dă o calitate mai bună a vieții,
adică locuitul într-un cartier care favorizează mersul pe jos.
Deci, durabilitatea, care include bogăția noastră
și sănătatea noastră
nu e neaparat o calitate a durabilității noastre.
Dar în mod deosebit în America,
poluăm atât de mult
pentru că ne irosim timpul
și banii și viețile pe autostradă,
atunci aceste două probleme par să transmită
aceeași soluție, adică să ne facem orașele
mai prielnice pentru mersul pe jos.
Nu e ușor, dar poate fi făcut,
a fost făcut,
și se face în prezent în câteva orașe,
din lume și din țara noastră.
Mă consolez cu un citat din Winston Churchill,
care a descris astfel:
„Te poți baza pe americani
să facă lucrul potrivit
numai după ce au epuizat toate variantele." (Râsete)
Vă mulțumesc.
(Aplauze)