Želeo bih da vam pokažem
kako je arhitektura pomogla
da se promeni život u mojoj zajednici
i kako je pružila priliku za nadu.
Rođen sam u Burkini Faso.
Prema Svetskoj banci, Burkina Faso
je jedna od najsiromašnijih zemalja na svetu,
ali kako izgleda
odrastati na takvom mestu?
Ja sam primer toga.
Rođen sam u malom selu zvanom Gando.
U Gandu nije bilo struje,
ni pristupa čistoj, pitkoj vodi, ni škole.
Ali moj otac je želeo
da naučim da čitam i pišem.
Iz tog razloga, morao sam napustiti porodicu
kad sam imao sedam godina, i otići u grad
daleko od mog sela,
bez kontakta sa mojom porodicom.
Na tom mestu sam sedeo
u razredu poput ovog,
sa više od 150 dece,
tokom šest godina.
U to vreme, desilo mi se da sam došao u školu
i shvatio da je moj drug iz odelenja umro.
Danas, nije se mnogo toga promenilo.
Još uvek nema struje u mom selu.
Ljudi i dalje umiru u Burkini Faso,
i pristup čistoj vodi za piće
je i dalje veliki problem.
Imao sam sreće. Činjenica je da sam bio srećan
jer sam uspeo da odrastem na takvom mestu.
Ali imao sam sreće.
Dobio sam stipendiju.
Mogao sam ići u Nemačku da studiram.
Tako da sada, pretpostavljam,
nema potrebe da vam objašnjavam kako je velika privilegija
za mene što stojim ovde pred vama danas.
Iz Ganda, mog rodnog sela u Burkini Faso,
do Berlina u Nemačkoj da bih postao arhitekta,
to je veliki, veliki korak.
Ali šta da radim sa tom privilegijom?
S obzirom da sam bio student, želeo sam da pružim
bolje prilike ostaloj deci u Gandu.
Samo sam želeo da upotrebim svoje veštine i izgradim školu.
Ali kako da to uradiš dok si još student
i nemaš novca?
O da, počeo sam da crtam
i tražio novac.
Skupljanje sredstava nije lak zadatak.
Čak sam pitao svoje kolege studente
da troše manje novca na kafu i cigarete,
da bi sponzorisali moj projekat škole.
Za pravo čudo, dve godine kasnije,
sakupio sam 50 000 američkih dolara.
Kada sam došao kući u Gando
i doneo dobre vesti,
moji ljudi su bili presrećni,
ali kada su shvatili
da planiram da koristim glinu,
bili su šokirani.
"Zgrada od gline ne može da opstane kroz kišnu sezonu,
a Fransis hoće da je koristi za izgradnju škole.
Da li je zato proveo tako mnogo vremena
studirajući u Evropi,
umesto da je radio u polju sa nama?&quot;
Moj narod stalno gradi pomoću gline,
ali oni ne vide nikakvu inovaciju u blatu.
Pa sam morao da ih sve ubedim.
Počeo sam da se obraćam zajednici,
i uspeo sve da ubedim,
i mogli smo početi sa radom.
I žene, i muškarci,
svi iz sela,
svi su bili deo ovog procesa izgradnje.
Bilo mi je dozvoljeno čak i da koristim tradicionalne tehnike.
Tako na primer, zemljani pod,
mladići stanu ovako i udaraju
satima i satima,
a zatim dođu njihove majke,
i one udaraju u ovom položaju,
satima, dodaju vodu i udaraju.
Zatim su došli ljudi koji poliraju.
Poliraju kamenom satima.
I onda imate ovaj rezultat,
veoma fin, kao bebina guza.
(Smeh)
Nije obrađeno u fotošopu. (Smeh)
Ovo je škola, izgrađena sa zajednicom.
Zidovi su u celosti izgrađeni
od kompresovanih, glinenih blokova iz Ganda.
Krovna konstrukcija je izgrađena
od jeftinih čeličnih šipki
koje se inače kriju unutar betona.
I u učionici, plafon je napravljen
od jednog i drugog zajedno.
Kod ove škole, postojala je jednostavna ideja:
stvoriti komfor u učionici.
Ne zaboravite, u Burkini Faso može biti i 45 stepeni,
pa sam jednostavnom ventilacijom
želeo napraviti učionicu
dobrom za predavanje i učenje.
Ovo je projekat danas,
star 12 godina, još uvek u najboljem stanju.
I deca je obožavaju.
Za mene i moju zajednicu,
ovaj projekat je bio ogroman uspeh.
Otvorio je prilike
za mnoge projekte u Gandu.
Tako da sam mogao uraditi mnogo projekata,
i ovde sam da podelim sa vama
samo tri od njih.
Prvi je, naravno, proširenje škole.
Kako da objasnite nacrte i inženjerstvo
ljudima koji ne znaju da čitaju i pišu?
Počeo sam tako da gradim prototip.
Inovacija je bila izgradnja zemljanog luka.
Onda sam skočio tako na vrh,
sa svojim timom, i uspelo je.
Zajednica posmatra. Još uvek stoji.
Pa možemo graditi. (Smeh)
Nastavili smo da gradimo i ovo je rezultat.
Deca su srećna, sviđa im se.
Zajednica je veoma ponosna. Mi smo to izgradili.
Čak i životinje, kao ovi magarci,
vole naše zgrade.
(Smeh)
Sledeći projekat je biblioteka u Gandu.
I vidite sad, pokušali smo da uvedemo
drugačije ideje u naše zgrade,
ali često nemamo mnogo materijala.
Nešto što imamo u Gandu su glineni lonci.
Želeli smo da ih koristimo za stvaranje otvora.
Pa ih donesemo, kao što vidite,
na mesto izgradnje.
Počnemo da ih sečemo,
i onda ih postavimo po krovu
pre nego što izlijemo beton,
i imate ovaj rezultat.
Otvori puštaju van vreli vazduh,
a svetlost unutra.
Veoma jednostavno.
Moj najskoriji projekat u Gandu
je projekat srednje škole.
Želeo bih ovo da podelim sa vama.
Inovacija u ovom projektu
je izlivanje blata, poput izlivanja betona.
Kako izliti blato?
Počeli smo izradom dosta maltera, kao što možete videti,
i kada je sve spremno,
kada znate koji je najbolji recept,
i najbolji oblik,
počnete da radite sa zajednicom.
Ponekad mogu i da odem.
Oni će uraditi sve sami.
Tako sam došao i ovde da vam govorim ovo.
Još jedan faktor u Gandu je kiša.
Kada dođu kiše,
mi žurimo da zaštitimo naše krhke zidove
od kiše.
Nemojte da vas zbune Kristo i Žan-Klod.
Jednostavno, tako štitimo naše zidove.
(Smeh)
Kiša u Burkini dođe veoma brzo,
i posle toga, imate poplave
svugde u zemlji.
Ali za nas, kiša je dobra.
Donosi pesak i šljunak u reku,
koji su nam potrebni za gradnju.
Samo sačekamo da prođe kiša.
Uzmemo pesak, pomešamo ga sa glinom,
i nastavljamo da gradimo.
To je to.
Projekat Gando je uvek bio povezan sa obučavanjem ljudi,
jer sam želeo, da jednoga dana,
kada padnem i umrem,
bar jedna osoba iz Ganda
nastavi ovaj rad.
Ali bićete iznenađeni. Još uvek sam živ.
(Smeh)
Moji ljudi sada mogu da koriste svoje veštine
da sami zarade novac.
Obično, da bi mladi čovek iz Ganda zaradio novac,
mora da napusti selo
i ode u grad, ponekad da napusti zemlju
i neki se nikad ne vrate,
što zajednicu čini slabijom.
Ali sada mogu ostati u zemlji
i raditi na raznim građevinskim lokacijama
i zaraditi novac za svoje porodice.
Postoji nov kvalitet u ovom radu.
Da, vi to znate.
Osvojio sam mnogo nagrada kroz ovaj posao.
Zasigurno, otvorio mi je mnoge prilike.
Postao sam poznat.
Ali razlog zbog kojeg radim to što radim
je moja zajednica.
Kada sam bio dete,
išao sam u školu,
i za raspust sam se uvek vraćao u Gando.
Na kraju svakog raspusta,
morao sam reći zbogom zajednici,
idući iz jedne sredine u drugu.
Sve žene u Gandu bi ovako otvorile svoju odeću
i dale mi poslednji peni.
U mojoj kulturi, to je simbol duboke naklonosti.
Kao sedmogodišnjak, bio sam impresioniran.
Pitao sam majku jednoga dana:
"Zašto me sve ove žene toliko vole?"
(Smeh)
Samo mi je odgovorila:
&quot;Doprinose plaćanju tvog školovanja
jer se nadaju da ćeš biti upešan
i da ćeš se jednog dana vratiti i pomoći
da se popravi kvalitet života u zajednici."
Nadam se da sam uspeo da učinim zajednicu ponosnom
kroz ovaj rad,
i nadam se da sam uspeo da vam dokažem
snagu zajednice,
i da vam pokažem da arhitektura
može inspirisati zajednice
da oblikuju svoju budućnost.
Mnogo hvala. (Aplauz)
Hvala. Hvala.
(Aplauz)