Räägin teile ühe sõna jõust:
džihaad.
Suuremale osale tõsiusklikest moslemitest
tähendab džihaad sisemist võitlust usu eest.
Inimese sisemist võitlust pahede, patu,
kiusatuse, himu ja apluse vastu.
See on vaeva nägemine selle nimel,
et elada nii, nagu sätestavad Koraani moraalireeglid.
Oma esialgses tähenduses on džihaad moslemitele sama oluline
kui jumala arm on kristlastele.
Džihaad on suure väega sõna, kui sellest aspektist vaadata,
millel on isegi teatud müstiline alatoon.
Sel põhjusel on moslemid juba aastasadu
oma lastele nimeks pannud Džihaad,
nii tütardele kui poegadele,
samuti nagu kristlased panevad tütarde nimeks Grace
ja hindud, minu rahvas, panevad tütardele nimeks Bhakti,
mis tähendab sanskriti keeles sügavat sisemist usu.
Aga moslemite seas on alati olnud neid,
kes usuvad, et džihaad pole vaid sisemine vaid ka väljapoole suunatud võitlus
selliste jõudude vastu,
mis ohustavad usku või usklikke.
Ja mõned arvavad, et sellises võitluses
tohib vahel kasutada ka relva.
Sedasi mõtlesid tuhanded noored moslemid,
kes suundusid 1980ndatel Afganistani,
et võidelda Nõukogude Liidu vastu, kes oli okupeerinud islamiriigi.
Nad uskusid, et peavad püha sõda,
nende siht oli džihaad
ja nad nimetasid end mudžahediinideks,
mis on tuletatud samas sõnast kui džihaad.
Seda ei mäletata enam, aga tollal
peeti mudžahediinidest siin Ameerikas väga lugu.
Pidasime neid pühasõdalasteks, kes võitlesid uskmatute kommunistide vastu.
Ameerika andis neile relvi, raha, toetas ja julgustas neid.
Aga selles grupis oli üks väiksem grupp,
väiksem vähemus sellest vähemusest,
kes käivitas uue vägivaldse versiooni
džihaadi kontseptsioonist.
Ühel hetkel sai selle grupi juhiks Osama bin Laden,
ta arendas seda ideed edasi.
Tema tähenduses oli džihaad ülemaailmne terrorisõda
kaugemal asuva vaenlase vastu,
Lääne ristisõdalaste ja Ameerika vastu.
Ja see, mida ta džihaadi nimel tegi
oli nii kohutav ja jube
ja avaldas sedavõrd suurt mõju,
et tema džihaadi versiooni hakatigi pidama selleks tõeliseks.
Ja mitte ainult siin Läänes.
Ega me teistsugust teadnudki, ega võtnud ka vaevaks asja uurida.
Eeldasime, et kui see hull ja tema psühhopaatidest jüngrid
nimetavad oma tegevust džihaadiks, siis seda džihaad tähendabki.
Ja nii ei mõelnud mitte ainult meie siin.
Isegi islamiriikides võeti omaks tema definitsiooni džihaadist.
Aasta tagasi kohtusin Tuneesias
ühe väga väikese mošee imaamiga, ta oli vana mees.
Viisteist aastat tagasi pani ta oma lapselapsele nimeks Džihaad
selle sõna algse tähenduse järgi.
Ta lootis, et selline nimi inspireerib tüdrukut elama usklikku elu.
Aga ta ütles, et pärast 9/11 sündmusi
hakkas ta kahtlema.
Ta kartis, et kui ta kutsub tüdrukut selle nimega
eriti kuskil väljas, avalikus kohas
võidakse arvata, et ta toetab bin Ladeni stiilis džihaadi.
Reedeste jutluste ajal mošees
üritas ta taastada selle sõna algset tähendust,
aga koguduse liikmed, kes mošees käisid,
olid näinud videoid.
Nad olid näinud tornidesse lendavaid lennukeid ja tornide langemist.
Nad olid kuulnud bin Ladeni ütlemas, et see ongi džihaad
ja end võitjaks kuulutamas.
Ja nii oli sel vanal imaamil mure, et ta räägib kurtidele kõrvadele,
et keegi ei kuula teda.
Ta eksis.
Mõni siiski pani tähele, aga valel põhjusel.
USA oli tollal ajal avaldamas survet
oma araabia liitlastele, ka Tuneesiale,
et nad suruksid maha äärmusliikumise oma riigis.
Ja see imaam avastas äkki, et ta on sihikule võetud
Tuneesia luureteenistuse poolt.
Varem ei olnud nad tema vastu huvi tundunud -
vana mees, väike mošee -
aga nüüd hakkasid nad teda külastama
ja vahel veeti teda ülekuulamistele,
kus esitati alati sama küsimus:
"Miks sa panid oma lapselapsele nimeks Džihaad?
Miks sa kasutad jätkuvalt sõna "džihaad" oma reedestel jutlustel?
Kas sa vihkad ameeriklasi?
Milline on sinu side Osama bin Ladeniga?"
Tuneesia luureteenistusele
ja sarnastele organisatsioonidele mujal araabiamaades
võrdus džihaad äärmusliikumisega.
Bin Ladeni definitsioon oli institutsionaliseeritud.
Selle sõna vägi võimaldas tal seda teha.
Ja see tegi vana imaami väga kurvaks.
Ta ütles, et bin Ladeni arvukate kuritegude seas, oli just see see üks,
millele ei pööratud piisavalt tähelepanu
Et bin Laden lihtsalt võttis selle sõna, selle kauni mõtte
ja mitte niivõrd ei omastanud seda,
vaid röövis, moonutas ja rikkus selle ära.
ning andis sõnale tähenduse, mida see kunagi polnud tähendanud.
ja siis veenis ta kõiki,
et see on alati olnud globaalne džihaad.
Aga hea uudis on see,
et globaalne džihaad nagu bin Laden seda defineeris, on peaaegi läbi.
See hakkas hääbuma ammu enne seda kui ta ise suri
ja nüüd on lõpp lähedal.
Arvamusuuringud islamimaades näitavad,
et moslemid ei ole huvitatud
ülemaailmsest pühast sõjast Lääne vastu,
selle kauge vaenlase vastu.
Meeste hulk, kes on valmis selle nimel võitlema ja surema, kahaneb.
Mis sama oluline, rahastamine,
sellise tegevuse finantseerimine väheneb samuti.
Rikkad fanaatikud, kes varem seesugust tegevust sponsoreerisid,
on oma rahakotiraudu koomale tõmmanud.
Mida see tähendab meie jaoks siin Läänes?
Kas võime avada šampanjapudelid,
pesta käed puhtaks, tagasi tõmbuda ja öösiti rahulikult magada?
Ei.
Tagasitõmbuda ei saa,
sest kui lasta püsida kohalikul džihaadil
saab sellest rahvusvaheline džihaad.
Ja nii ongi üle kogu maailma
tekkinud mitmeid vägivaldseid džihaade.
Somaalias, Malis, Nigeerias, Iraagis,
Afganistanis ja Pakistanis on grupeeringuid,
kes nimetavad end bin Ladeni mantlipärijateks.
Nad kasutavad tema retoorikat.
Nad kasutavad isegi tema loodud džihaadi brändi nime.
Nüüd on Al Qaeda kohal islamistlikus Maghrebis,
Al Qaeda on kohal Araabia poolsaarel,
Al Qaeda on kohal Mesopotaamias.
On ka teisi grupeeringuid: Boko Haram Nigeerias,
Al Shabaab Somaalias - ja nad kõik kummardavad Osama bin Ladenit.
Aga kui vaadata lähemalt, siis selgub,
et nende džihaad ei ole globaalne.
Nende võitlus toimub palju kitsamate teemade pärast.
Tavaliselt on probleem kas rahvuses, rassis või sektis
või on tegu lihtsalt võimuvõitlusega.
Enamasti ongi see võimuvõitlus ühes riigis
või riigi mõnes väiksemas piirkonnas.
Vahel minnakse ka üle piiride,
Iraagist Süüriasse, Malist Alžeeriasse,
Somaaliast Keeniasse,
aga see pole üleilmne džihaad mõne kauge vaenlase vastu.
Siiski ei tähenda see,
et võiksime puhata.
Olin hiljuti Jeemenis, kus -
seal asub viimane Al Qaeda haru,
mis endiselt tahab Ameerikat ja Läänt rünnata.
See on vana kooli Al Qaeda.
Võib-olla mäletate neid?
Nad üritasid siia saata aluspüksi-pommimehe
ja õhtuasid internetis vägivalda
Ameerika moslemite seas.
Aga nad on viimasel ajal tagasi tõmbunud.
Mullu võtsid nad kontrolli alla piirkonna Jeemeni lõunaosas
ja valitsesid seda Talibani stiilis.
Aga peale seda kui Jeemeni sõjavägi end kokku võttis
ja kui kohalikud neile vastu hakkasid ja minema lõid,
on suurem osa nende tegevusest
ja rünnakutest suunatud jeemenlaste vastu.
Ilmselt ongi nüüd käes see hetk, kus saame öelda,
et nii nagu igasugune poliitika, on ka džihaad tegelikult kohalik.
Siiski ei anna see õigust end taandada,
sest seda filmi oleme juba näinud, Afganistanis.
Kui mudžahediinid Nõukogude Liidu üle võidu saavutasid,
ei tegelenud me enam sellega.
Ja enne veel kui šampanjamullid lahtusid,
haaras Taliban Kabulis võimu,
mille peale meil öeldi, et kohalik džihaad pole meie probleem.
Aga siis Taliban andis Kandahari võtmed Osama bin Ladenile
ja tema tegi sellest meie probleemi.
Kui kohalikku džihaadi ignoreerida saab sellest globaalne džihaad.
Nii aga ei pea see tingimata minema.
Teame nüüd, kuidas võidelda.
On olemas vahendid ja oskused,
saame kasutada seniseid kogemusi globaalse džihaadi vastases võitluses,
kui võitsime globaalse džihaadi,
ning kasutada samu võtteid kohaliku džihaadi lõpetamiseks.
Mis õppetunnid need on?
Me teame, kes tappis bin Ladeni:
SEAL Team Six.
Aga kas teame ja mõistame, kes tegi lõpu binladenismile?
Kes tegi lõpu globaalsele džihaadile?
See annab ka võtme kohaliku džihaadi seljatamiseks.
Kes tegi lõpu binladenismile? Alustame bin Ladenist endast.
Ta ilmselt uskus, et 9/11 terrorirünnak oli tema suurim saavutus.
Tegelikult oli see tema lõpu algus.
Ta tappis 3000 süütut inimest, see täitis
islamimaailma õuduse ja vastumeelsusega,
mis tähendas, et tema tüüpi džihaad
ei võinud iial saada peavooluks.
Ta taandas end ise marginaalseks hulluks
omaenda kogukonnas.
9/11 mitte ei tõstnud teda troonile vaid kukutas ta.
Kes tappis binladenismi? See oli Abu Musab al-Zarqawi.
Ta oli Iraagi Al Qaeda erakordselt sadistlik liider,
saates sadu enesetaputerroriste ründama
mitte ameeriklasi vaid iraaklasi,
moslemeid, nii sunnisid kui ka šiiite.
Pilt, mille Al Qaeda oli maalinud endast kui islami kaitsjaist
Lääne ristirüütlite vastu
uputati iraagi moslemite verre.
Kes tappis Osama bin Ladeni?
SEAL Team Six.
Kes tappis binladenismi? Al Jazeera.
Al Jazeera ja mitmed araabiakeelsed satelliit uudistekanalid,
sest nad muutusid palju vaadatavamaks
kui vanad riiklikud telekanalid,
mille eesmärk oli pigem info tõkestamine.
Al Jazeera levitas infot ja näitas inimestele,
mida religiooni sildi all tegelikult räägiti ja tehti
paljastas Osama bin Ladeni ja Al Qaeda silmakirjalikkuse
ja pakkus infot, mis võimaldas inimestel teha oma järeldused.
Kes tappis binladenismi? Araabia kevad,
sest see näitas noortele moslemitele võimalusi,
kuidas algatada muutusi viisil,
mida Osama bin Laden oma limiteeritud kujutlusvõimega
poleks iial osanud ettekujutada.
Kes alistas globaalse džihaadi? Ameerika sõjavägi,
Ameerika sõdurid koos oma liitlastega,
võideldes kaugetel lahinguväljadel.
Ehk kunagi saavad nad selle eest ka väljateenitud tunnustuse.
Kõik need faktorid ja veel mitmed teised -
praegu ei pruugi neid täielikult mõistagi,
kõikide nende faktorite summa tõi kaasa
koletisliku binladenismi nurjamise,
globaalsele džihaadile lõpu tegemine nõudis ühist pingutust.
Kõik ei pruugi samuti toimida kohaliku džihaadi alistamisel.
Ameerika sõjavägi ei lähe Nigeeriasse,
Boko Haramit hävitama.
Samuti on ebatõenäoline, et SEAL Team Six
tungib al Shabaabi liidrite kodudesse ja lööks nad maha.
Aga mitmed teised faktorid, mis aitasid kaasa,
on nüüdseks tugevamadki kui varem. Pool tööd on juba tehtud.
Pole vaja hakata jalgratast leiutama.
Vägivaldne džihaad, mis on surmanud rohkem moslemeid
kui teisi, on pälvinud täieliku hukkamõistu.
Seda juurde pole vaja tagasi minna.
Satelliittelevisioon ja internet pakuvad noortele moslemitele
palju põnevaid uusi võimalusi.
Tänu Araabia kevadele on võimule tulnud uued valitsused,
mitmed neist islamistlikud valitsused,
kes teavad, et püsimajäämiseks
tuleb neil enda äärmuslased ette võtta.
Neid pole vaja veenda, kuid neid tuleb aidata,
sest neil puudub sarnane kogemus.
Hea uudis aga on taas, et meil on see juba olemas
mis neil vaja oleks. Ja me oskame seda jagada:
majanduslikku abi - mitte ainult raha vaid ka teadmisi,
tehnoloogiat, oskusteavet,
erainvesteeringud, aus kaubandus,
meditsiin, haridus, tehniline abi politsei väljaõppeks,
et muuta politseid efektiivsemaks
ja terrorivastaseid üksusi tõhusamaks.
Meil on seda kõike küllaga.
On ka teisi asju, mida nad vajaksid,
aga mida me ei oska pakkuda. Võib-olla ei oska seda mitte keegi.
Aeg, kannatlikkus, delikaatsus, mõistmine,
neid on palju raskem anda.
Ma elan praegu New Yorgis.
Just sel nädalal on New Yorgi metroosse ilmunud plakatid,
mis näitavad džihaadi kui metsikust.
Siiski ei ole ma nende aastate jooksul, mil olen Lähis-Ida sündmusi kajastanud,
olnud niivõrd lootusrikas kui praegu,
et lõhe islami- ja läänemaailma vahel
kahaneb kiiresti.
Üks minu optimismi paljudest põhjustest
on teadmine, et on miljoneid, sadu miljoneid inimesi,
selliseid moslemeid nagu too vana imaam Tuneesias
kes annavad sellele sõnale tagasi
selle esialgse ülla tähenduse.
Bin Laden on surnud. Binladenism on võidetud.
Tema versiooni džihaadist võib välja visata.
Sellele džihaadile saab öelda: "Hüvasti. Head teed sul minna."
Ja päris džihaadile saame öelda: "Tere tulemast tagasi. Palju edu!"
Aitäh.
(Aplaus)