Sergejs Brins: Es gribu atbildēt uz kādu jautājumu.
Es zinu, ka tas ir nodarbinājis daudzu jūsu prātus.
Pēdējo reizi mēs ar jums runājām pirms vairākiem gadiem.
Un pirms es šodien sāku,
ņemot vērā, ka daudzus tas interesē,
es gribēju uz to atbildēt.
Atbilde ir bokseršorti.
Ceru, ka nu visi jūtas labāk.
Kā jūs domājat, kas tas varētu būt? Vai kāds zina, kas tas ir?
Publika: Jā!
SB: Kas tas ir?
Publika: Tie ir cilvēki visā pasaulē, kas ieiet Google.
SB: Oho, labi. Kad es to pirmo reizi redzēju, es to tā uzreiz neuztvēru.
Bet šis man palīdzēja to ieraudzīt.
Šo te mēs reāllaika režīmā laižam mūsu birojā.
Šeit tas ir nedaudz ierakstīts.
Šeit jūs varat redzēt, kā visā pasaulē
cilvēki lieto Google.
Katrs no šiem augošajiem punktiņiem
parāda aptuveni 20, 30 meklēšanas,
vai kaut kā tā.
Tie šobrīd ir atzīmēti pa krāsām, pēc valodām.
Te jūs varat redzēt: šeit esam mēs, ASV,
un tie ir sarkani.
Te mēs esam Monterejā, cerams, ka es to dabūšu precīzi.
Jūs varat redzēt, ka Japāna ir rosīga naktī,
lūk, te.
Tokijā mums meklē japāniski.
Ķīnā ir liela aktivitāte.
Indijā ir liela aktivitāte.
Ir zināma aktivitāte Vidējos Austrumos, mazās kabatiņās.
Eiropā, kurā šobrīd ir dienas vidus,
meklē tiešām daudz, ļoti dažādās valodās.
Te jūs varat arī redzēt, to pagriežot,
cerams, ka pārāk nesakratīšu Zemi.
Jūs varat arī redzēt vietas, kur nav tik daudz meklēšanu.
Austrālija, jo tur vienkārši nav daudz cilvēku.
Te ir kaut kas, kur mums tiešām vajadzētu piestrādāt,
tā ir Āfrika, kur ir tikai daži pilieni,
pamatā Dienvidāfrikā un lielpilsētās dažviet citur.
Mēs būtībā esam ievērojuši, ka šie meklēšanas pieprasījumi,
kas ienāk tūkstošiem sekundē,
nāk no jebkuras vietas, kur ir strāva.
Un pamatā visur, kur ir strāva, ir arī Internets.
Pat no Antarktīdas, vismaz šajā gada laikā,
mēs pa laikam redzēsim meklēšanas pieprasījumu.
Šķiet, ja būtu pareizi atzīmējuši,
pat no Starptautiskās kosmosa stacijas būtu redzamas meklēšanas.
Tātad šī ir
daļa no izaicinājumiem, ar ko sastopamies,
kā redzat, ir diezgan grūti dabūt,
te tas ir.
Šādi mums ir jāpārvieto biti
lai cilvēkiem patiešām sniegtu atbildes uz viņu jautājumiem
Jūs redzat, ka apkārt ir jāpārvietojas lielam datu apjomam.
Tam ir jāšķērso visa pasaule: caur optisko šķiedru,
caur pavadoņiem, caur visvisādiem savienojumiem.
Mums ir diezgan grūti samazināt un noturēt aizkavējumus,
lai to būtu pēc iespējas mazāk. Cerams jūsu pieredze ir laba.
Jūs arī redzat, kā jau teicu, dažas vietas ir daudz savienotākas
kā citas, jūs redzat visu joslas platumu pāri ASV,
stiepjoties pāri uz Āziju, Eiropu un pretējā virzienā, un tā tālāk.
Nu es gribētu jums parādīt,
kā izskatās viena sekunde šīs aktivitātes.
Un ja mēs varētu pārslēgties uz slīdiem,
tā, te tie ir.
Šis ir palēlinājums.
Šādi izskatās viena sekunde.
Mēs tērējam lielu daļu sava laika,
lai rūpētos, ka tiksim galā
ar šādu datu satiksmes noslodzi.
Katram no šiem meklēšanas pieprasījumiem
ir sava interesanta dzīve un savs stāsts.
Tā varētu būt kāda veselība,
vai kāda karjera, kaut kas viņiem svarīgs.
Vai arī, iespējams, tas varētu būt kaut kas
tik svarīgs kā tomātu mērce,
vai, šajā gadījumā, kečups.
Lūk, saņemtie meklēšanas pieprasījumi.
Acīmredzot tā ir pazīstama grupa, kas dažās vietās pasaulē bija zināmāka, kā citās.
Jūs varat redzēt, ka tas viss sākās šeit.
ASV un Spānijā tā bija populāra tajā pašā laikā.
Taču popularitātes pieaugums ASV nebija tik straujš,
kā tas bija Spānijā.
Tad pēc Spānijas tas pārgāja uz Itāliju,
un tad aizrāvās Vācija, un iespējams, ka tieši tagad par to priecājas Apvienotajā Karalistē.
Izskatās, ka beidzot arī ASV
sāk to iemīļot.
Vēlējos jums to atskaņot.
Lai nu kā, jūs to paši varat izbaudīt,
cerams, ka meklēšana strādās.
Daļa no tā,
ziniet, daļa no tā, kā vēlamies veicināt mūsu uzņēmuma izaugsmi,
ir, lai būtu vairāk meklēšanas pieprasījumu.
Proti, vēlamies, lai būtu
vairāk cilvēku, kas ir veselīgi un izglītoti.
Arī vairāk dzīvnieku, ja viņi sāks lietot meklētājus.
Daļēji arī tāpēc mēs vēlamies padarīt pasauli labāku,
viena lieta, ko grasāmies uzsākt, ir Google fonds,
un šobrīd esam tā izveides procesā.
Mums jau ir programma, ko sauc Google Grants,
kas kalpo vairāk kā 150 dažādām labdarbības organizācijām visā pasaulē,
un te ir redzamas dažas no šīm labdarības organizācijām.
Man būt daļai no šī procesa ir ļoti aizraujoši.
Patiesībā, mēs atbalstām daudzas no organizācijām, kuras ir šeit:
Acumen fonds, šķiet arī ApproTEC, es gan neesmu pārliecināts, vai tas jau darbojas,
un daudzi cilvēki, kas šeit ir uzstājušies, arī saņem atbalstu no Google Grants.
Viņi ievieto Google reklāmas, un mēs viņiem to ļaujam darīt par brīvu,
lai viņi varētu sasniegt vajadzīgo auditoriju.
Viens no pirmajiem rezultātiem mums bija
kāds Singapūras uzņēmējs, kurš nu atbalsta
25 Vjetnamiešu meiteņu izglītību,
un tas ir tikai viens no agrīnajiem rezultātiem. Kā jau teicu,
nu mums ir daudz, daudz šādu stāstu,
jo mēs strādājam ar simtiem labdarības organizāciju
un Google fonds būs pat vēl aptverošāks.
Vai kāds zina, kas tas ir?
Ahā!
Auditorija: Orkuts.
SB: Jā! Kāds to zināja.
Tas ir Orkuts. Vai šeit ir kāds, kas ir Orkutā?
Vai ir kāds?
Labi, īpaši daudz cilvēku par to nezina.
Mirklīti, tūlīt paskaidrošu.
Tas ir viens no mūsu inženieriem.
Mēs esam atklājuši, ka viņi darbojas labāk, ja ir iegremdēti un apklāti ar lapām.
Tā mēs tos jaunos produktus sataisām.
Orkutam bija vīzija radīt sociālo tīklu.
Es zinu, visi tagad domā: „Atkal jau kārtējais sociālais tīkls.”
Taču tas bija viņa sapnis, un mēs, lielākoties,
kad cilvēki kaut ko ļoti grib darīt, mēs parasti to viņiem atļaujam.
Lūk, ko viņš izveidoja.
Mēs to pagājušajā mēnesī palaidām testa fāzē,
un tas ceļas augšup.
Šis ir mūsu viceprezidents inženierijā.
Jūs varat redzēt sarkanos matus, es nezinu, vai redzat arī riņķi degunā.
Un šie visi ir viņa draugi.
Un tā, mēs tikko to palaidām,
mēs nolēmām, ka cilvēki varētu sūtīt cits citam ielūgumus, lai iekļūtu šajā servisā,
un sākotnēji ielūgumus izsūtīja tikai mūsu uzņēmuma darbinieki.
Nu esam izauguši līdz 100 000 dalībniekiem.
Un tas izplatās, īstenībā, ļoti ātri, pat ārpus ASV.
Jūs redzat, lai arī ASV šeit ir vairākums,
tomēr meklēšanas pieprasījumu ziņā, starp citu, ASV ir tikai 30% no mūsu datu plūsmas,
tomēr tas jau ir arī Japānā un Apvienotajā Karalistē, un Eiropā,
un visās pārējās valstīs.
Tas ir mazs, jauks projektiņš.
Ir daudz un dažādi demogrāfiskie dati. Es jūs ar tiem negarlaikošu.
Šī ir viena no lietām, ko mēs izmēģinām vienkārši prieka pēc,
un skatāmies cik tālu tas nonāk.
Un,
labi, es atstāšu jūs gaidot.
Lerij, tu vari izskaidrot šo te.
Lerijs Peidžs: Paldies, Sergej.
Tātad viena no lietām, gan Sergejs, gan es,
mēs gājām Montessori skolā,
šķiet, ka kāda iemesla dēļ,
tas ir iekļauts arī Google uzņēmumā.
Sergejs pieminēja Orkutu, kas ir kaut kas,
ko Orkuts savulaik gribēja izdarīt,
mēs to saucam par, Google mēs to esam nosaukuši par „20% laiku”,
doma ir tāda, ka 20% no sava laika,
strādājot Google, varat to veltīt tam, ko uzskatāt par tā vērtu.
Daudzas jo daudzas lietas Google ir radušās šajā 20% laikā,
piemēram, Orkut un arī Google News.
Manuprāt, arī daudzas citas lietas pasaulē ir radušās šādā veidā.
Ziniet, Mendelis, kam bija jāmāca augstskolas studenti,
īstenībā ģenētikas likumus faktiski atklāja
savā brīvajā laikā.
Tā kā tā ir radušās daudzas jo daudzas noderīgas lietas.
Arī Google News, ko tikko minēju,
uzsāka kāds pētnieks.
Viņš pēc 11.septembra notikumiem ļoti ieinteresējās par ziņām.
„Kāpēc gan man rūpīgāk neizpētīt ziņas?” viņš vaicāja.
Un tā viņš sāka tās šķirot pēc kategorijām,
tad viņš tās sāka lietot, un tad tās sāka lietot arī viņa draugi.
Tad, ne tikai tādēļ, lai tas izskatītos piemīlīgi uz zīdaiņa dibena,
mēs to uztaisījām par Googlette,
kas pamatā Google uzņēmumam ir mazs projekts.
Tam būtu kādi trīs cilvēki, aptuveni tā,
un viņi mēģinātu uztaisīt no tā produktu.
Mēs tā īsti arī nezinātu, vai tas nostrādātu vai nē.
Ziniet, Google News gadījumā pie tā strādāja pāris cilvēku,
kādu laiciņu, un tad arvien vairāk un vairāk cilvēku
sāka to lietot, un tad mēs to ielikām Internetā,
un arvien vairāk un vairāk cilvēku sāka to lietot.
Un nu tas ir īsts, pilna izmēra projekts ar daudziem tajā iesaistītiem cilvēkiem.
Tas ir veids, kā mēs savā uzņēmumā nodrošinām radošumu.
Manuprāt, parasti, uzņēmumiem kļūstot lielākiem,
tiem ir patiešām grūti uzturēt mazus, inovatīvus projektus.
Kādu laiciņu arī mums tā bija problēma, un mēs teicām,
„Ai, mums tiešām vajag jaunu konceptu.”
Ziniet, Googlette, tas ir mazs projekts un mēs īsti neesam droši, vai tas nostrādās vai nē.
Mēs ceram, ka tas nostrādās, un ja tādu projektu ir pietiekami daudz,
tad daži no viņiem noteikti nostrādās, kā piemēram Google News.
Taču tad mēs sadūrāmies ar citu problēmu, jo tad mums bija vairāk kā 100 projektu.
Nezinu kā jums visiem,
taču man vienlaicīgi paturēt galvā 100 lietas ir problemātiski.
Tad mēs atklājām, ka pierakstot visas šīs idejas
un tās sanumurējot, šis ir izdomāts saraksts.
Nepievērsiet tam uzmanību.
Piemēram, „Nopirkt Īslandi” ir no kāda raksta medijos.
Mēs nekad nedarītu tādu trakulību. Taču,
lai nu kā, mēs atklājām, ka idejas pierakstot un sarindojot,
lielākā daļa cilvēku īstenībā varēs vienoties par to secību.
Man tas pašam bija pārsteigums, bet
mēs atklājām, ka, paturot galvā 100 ideju,
ko jūs varat izdarīt tās pierakstot,
jūs samērā labi varat izlemt ko darīt,
un kurās idejās ieguldīt savus resursus.
Mēs šo metodi būtībā lietojam
kopš to pirms pāris gadiem uzņēmumā ieviesām. Tas mums patiešām ir ļāvis būt radošiem
un vienlaicīgi palikt arī pietiekami labi organizētiem.
Cita lieta, ko atklājām, ka cilvēkiem patīk strādāt pie svarīgām lietām,
un tā, dabiskā kārtā,
cilvēki pārvietojas pie tām lietām, kam ir augsta prioritāte.
Es gribētu pievērst jūsu uzmanību dažām lietām,
kuras ir jaunas, vai jūs varētu tās nezināt.
Pati pirmā ir Deskbar.
Tas ir kas jauns, cik daudzi no jums lieto Google rīkjoslu?
Paceliet rokas.
Cik no jums lieto Deskbar?
Labi! Redzat? Jums to vajadzētu izmēģināt!
Ja dosities uz mūsu vietni un meklēsit
pēc „Deskbar”, saņemsit šo te.
Pamatdoma ir, ka pretēji rīkjoslai, tas ir pieejams visu laiku,
uz jūsu ekrāna, apakšdaļā.
jums ļoti ērti varot veikt meklēšanas.
Tas, zināmā mērā, ir kā labāka rīkjoslas versija.
Paldies, Sergej.
Šis ir vēl viens piemērs projektam, par kuru kāds Google
bija ļoti aizrautīgs, un viņi vienkārši sāka to darīt,
un tas patiešām ir lielisks produkts ar strauju izaugsmi.
Google Answers ir kas kolosāls, ko esam iesākuši,
tas jums ļauj par pieciem līdz 100 dolāriem,
jūs varat ievadīt jautājumu,
un tad ir kaudze ar pētniekiem,
kas iet un izpēta šo jautājumu tieši jums, un tas ir ar garantiju, utt.,
un jūs īstenībā varat saņemt ļoti izsmeļošas atbildes,
tam netērējot savu laiku.
Froogle jums ļauj meklēt iepirkšanās informāciju,
un Blogger ļauj jums publicēties.
Visi šie bija piemēri dažādām inovatīvām lietām, ko mēs darām,
mēs mūsu uzņēmumā izmēģinām daudz, daudz
dažādu lietu.
Mums patīk būt radošiem arī savā fiziskajā telpā,
mēs ievērojām, ka sanāksmēs, ziniet, ir jāgaida ilgs laiks,
lai uzsiltu vai izslēgtos projektori,
tie ir trokšņaini, tāpēc cilvēki tos slēdz ārā.
Mēs ar to nebijām mierā, un tāpēc,
kādu pāris nedēļu laikā, mēs uztaisījām šos mazos ietvarus,
kas aptver projektorus tā, ka mēs tos varam turēt ieslēgtus visu laiku,
un tie ir pilnīgi klusi.
Tā rezultātā, mēs varējām uztaisīt arī nelielu programmiņu,
kas mums ļauj labāk administrēt sanāksmes,
nu jums ienākot sanāksmju telpā,
ir pieejams viss notiekošo sanāksmju saraksts,
jūs ļoti viegli varat rakstīt piezīmes, un tās automātiski tiek nosūtītas uz e-pastu
visiem cilvēkiem, kuri piedalījās sanāksmē.
Un tā kā mēs arvien vairāk kļūstam par pasaules mēroga uzņēmumu,
mēs jūtam, ka šīs lietas mūs patiešām ietekmē,
ziniet, vai mēs varam efektīvi strādāt ar cilvēkiem, kuru nav telpā?
Nu tādas lietas. Vienkāršas lietas, kā šī, var radīt patiesi lielas izmaiņas.
Mums tajās sanāksmēs ir arī daudz inženieru,
un viņi nevienmēr mazgā veļu tik bieži, cik vajadzētu.
Tāpēc mēs sapratām, ka būtu parocīgi,
ja būtu pieejamas veļas mašīnas, it īpaši mūsu janākajiem darbiniekiem, un ...
mēs ļaujam darbā atrasties arī suņiem un tamlīdzigi,
manuprāt, mums ir patiešām jautra uzņēmuma iekšējā kultūra,
kas palīdz cilvēkiem strādāt un baudīt to, ko viņi dara.
Šī īstenībā ir mūsu „kulta fotogrāfija”.
Es to gribēju jums ātri parādīt.
Tā kādu laiku mums bija mājas lapā,
bet tad mēs sapratām, ka pēc tās ievietošanas mājas lapā,
mēs vairs nesaņēmām nevienu darba pieteikumu.
Jebkurā gadījumā, katru gadu mēs esam organizējuši
visa uzņēmuma slēpošanas pasākumu.
Daudz kas uzņēmumos notiek dēļ tā, ka cilvēki pazīst viens otru neformāli.
Uzskatu, ka esam diezgan labi pastrādājuši, lai to veicinātu.
Tas mūs padara par jautru vietu darbam.
Tāpat mūsu logo, kas, manuprāt, arī iemieso
mūsu kultūru, mums mainot lietas.
Pirmsākumos, mums pat tika ieteikts,
ka nevajadzētu mainīt sava logo izskatu, jo
mums būtu jānostiprina savs zīmols,
tāpēc jums nekad nebūtu jāmaina savs logo.
Tam būtu jābūt pastāvīgam.
Mēs teicām: „Nu, tas neizklausās īpaši interesanti.
Kāpēc gan nepamēģināt mainīt to katru dienu?”
Viena no lietām, ko mēs šobrīd darām, un, kas mani patiesi aizrauj,
ir tas, ko mēs saucam par AdSense,
un te es mazliet paskrienu uz priekšu,
tas ir no laika, pirms mūs atstāja Dīns.
Taču pamatideja ir, ka līdzīgi kā, piemēram, avīzē,
mēs jums rādām ar meklējumu saistītas reklāmas.
Šeit to ir grūti saredzēt, bet te rakstīts „Kauja par Ņūhempšīru:
Hovardu Dīnu par prezidentu” — raksti par Hovardu Dīnu.
Šīs reklāmas tiek ģenerētas automātiski,
kā, piemēram, Washington Post gadījumā
no lapas satura.
Mēs tam lietojam vairāk kā 150 000 mūsu reklāmdevēju
un miljoniem reklāmu, un izvēlamies vienu,
kas ir visvairāk saistītā ar to, ko meklējat,
līdzīgi, kā mēs darām attiecībā uz meklēšanas rezultātiem.
Ideja ir tāda, ka mēs varam padarīt reklāmas noderīgas,
nevis tikai kaitinošas, vai ne?
Un, kas ir patīkami attiecībā uz šo,
mums ir pašapkalpošanās programma
un uz to ir pieteikušās tūkstošiem tīmekļa lapu,
un tas ļauj viņiem tiešām nopelnīt naudu.
Ziniet, ir daudz cilvēku, ko satieku,
kādā ballītē es satiku puisi, kam ir mājas lapa par rezervātu tēmu,
un viņš teica: „Ziniet, es neko nepelnīju.
Tad es uzliku šo lietu savā mājas lapā un nu pelnu 10 000 dolāru mēnesī.
Un, ziniet, paldies!
Nu man vairs nav jāstrādā otrs darbs.”
Tas mums ir ļoti svarīgi, jo tas uzlabo Interneta darbību.
Tas padara saturu labāku, tas padara meklēšanu vieglāku,
ja cilvēki var izdzīvot no tā,
ka veido lielisku saturu.
Šai sesijai ir jābūt par nākotni,
tāpēc es vismaz nedaudz par to parunāšu.
Doma ir tāda, lai jūs varētu lieliski darboties meklēšanā,
jums ir jābūt gudram.
Jūs Google varat ierakstīt jebkādu tekstu,
un jūs sagaidāt atbildi, vai ne?
Taču meklēšana ir sarežģīta, tāpēc jūs tiešām gribat intelektu.
Faktiski, vislabākais meklētājs būtu gudrs meklētājs.
Tas būtu mākslīgais intelekts.
Tas ir kaut kas, pie kā mēs strādājam,
mums pat ir daži cilvēki, kas ir gana aizrautīgi
un gana traki, lai pie tā strādātu jau šobrīd,
un tas patiešām ir viņu mērķis.
Mēs vienmēr ceram, ka Google būs uz intelektu bāzēts meklētājs,
bet mēs vienmēr esam pārsteigti, ja citi cilvēki domā, ka tas tā jau ir.
Es jums gribu tam parādīt kādu smieklīgu piemēru.
Lūk, bloga ieraksts no Irākas,
un tas nav tas,
par ko es runāšu, bet es gribēju jums parādīt piemēru.
Sergej, varbūt varat to parādīt.
Un tā mēs nolēmām,
īstenībā, jārāda ir šeit. O, paldies.
Tātad, „saistītie meklējumi”, šeit. Jūs gan to īpaši labi neredzat,
bet mēs nolēmām uzlikt to iespēju
mūsu AdSense reklāmās, ko sauc par „saistīto meklēšanu.”
Un tad mēs teiktu, ziniet, „Vai jūs domājāt 'meklēt šo'?” -
šajā gadījumā tas ir „Sadams Huseins”, jo šis blogs ir par Irāku,
un papildus reklāmām,
mēs domājām, ka tā būtu lieliska ideja.
Tātad, ir šis blogs,
ko raksta jauns cilvēks, kurš ir tādā kā depresijā, un raksta,
„Ziniet, es daudz guļu.”
Viņš vienkārši rakstīja par savu dzīvi.
Un mūsu algoritmi, ne jau dzīvs cilvēks, protams,
bet mūsu algoritmi, mūsu datori,
izlasīja viņa blogu un nolēma, ka
saistītais meklējums ir „man ir garlaicīgi”.
Un viņš to izlasīja, un padomāja, ka kāds cilvēks ir nolēmis,
ka viņš ir garlaicīgs,
un kā par nelaimi
viņš to ierakstīja blogā: „Ziniet, ko viņi tur Google iedomājas?
Kāpēc viņiem nepatīk mans blogs?”
Un tad mēs izlasījām šo blogu, kurš kļuva
no slikta vēl sliktāks,
un nolēmām, ka saistītais meklējums ir "garīgi atpalicis".
Ziniet, tas viņu nokaitināja vēl vairāk,
un viņš ierakstīja... viņš sāka lamāties un tā tālāk.
Tad mūsu algoritmi piemeklēja „tu sūkā”.
Visbeidzot tas beidzās ar saistīto meklējumu „nobučo man pakaļu”.
Tā kā viņš būtībā domāja, ka viņam ir darīšana ar kaut ko gudru,
bet protams, ziniet,
mēs vienkārši bijām uzrakstījuši programmu, to pamēģinājām,
un tā īsti labi nestrādāja,
un mēs šo iespēju vairs neizmantojam.
Ar to, varbūt es varētu tagad pārslēgties atpakaļ uz zemeslodi.
Nobeigumā es tikai vēlētos teikt, ka
ir dažas lietas, kuras mani aizrauj
saistībā ar Google.
Viena no tām ir tā, ka mēs varam nopelnīt naudu
lielā mērā caur reklāmām, viens no ieguvumiem, ko es no tā negaidīju,
ir, ka mēs varam kalpot jebkuram visā pasaulē,
nebaidoties, ka kādā vietā ir mazāk naudas.
Tāpēc mums nav jābaidās, ka mūsu produkti tiks tirgoti,
piemēram, par mazāku naudu nabadzīgākās vietās,
un tad pārimportēti atpakaļ uz ASV,
kā tas ir, piemēram, zāļu nozarē.
Uzskatu, ka mums ir paveicies ar šādu biznesa modeli,
jo jebkuram visā pasaulē ir pieeja mūsu meklētājam,
un, manuprāt, tas ir milzīgs, milzīgs ieguvums.
Otra lieta, kuru vēlējos pavisam īsi minēt,
ir, ka mums ir milzīgas spējas un pienākums
piegādāt cilvēkiem pareizo informāciju,
mēs uz sevi skatāmies kā uz laikrakstu vai žurnālu,
ka mums ir pienākums piegādāt ļoti objektīvu informāciju.
Un tā, mēs nekad nepieņemam naudu par mūsu meklētāja rezultātiem.
Mēs pieņemam naudu par reklāmām,
un mēs to tā arī norādām.
Tas ir citādāk, nekā dara daudzi no mūsu konkurentiem.
Manuprāt, šāda veida lēmumiem, ko mēs varam pieņemt,
ir milzīga ietekme uz pasauli,
un tas man ļauj justies lepnam, ka esmu saistīts ar Google.
Tā kā paldies!