סרגיי ברין: אני רוצה לדבר על שאלה
שאני יודע שמטרידה רבים מכם.
פעם אחרונה שדיברנו הייתה לפני כמה שנים.
ולפני שאני מתחיל היום,
מכיוון שרבים מכם תוהים,
אני רוצה לסיים עם זה קודם.
התשובה היא תחתוני בוקסר.
אני מקווה שעכשיו כולכם מרגישים טוב יותר.
אתם יודעים מה זה הדבר הזה? מישהו יודע מה זה?
קהל: כן.
סרגיי: מה זה?
קהל: אלו אנשים שמתחברים לגוגל מסביב לעולם.
סרגיי: וואו, אוקיי. אני לא ממש הבנתי מה זה בפעם הראשונה שראיתי את זה.
אבל זה מה שעזר לי לראות את זה.
זה מה שאנחנו מריצים במשרד, וזה רץ בזמן אמת.
כאן זה טיפה איטי.
אבל פה אתם יכולים לראות איך אנשים
משתמשים בגוגל מסביב לעולם.
וכל אחת מהנקודות המוארות האלו
מייצגות בערך 20, 30 חיפושים,
או משהו כזה.
והם מסומנות לפי צבע, לפי שפה.
אז אפשר לראות: הנה אנחנו בארה"ב,
והן כולן מופיעות באדום.
ועכשיו אנחנו במונטריי - אני מקווה שאני צודק.
אתם יכולים לראות שיפן מאד עסוקה בלילה,
בדיוק שם.
טוקיו מופיעה ביפנית.
יש הרבה פעילות בסין.
יש הרבה פעילות בהודו.
יש קצת במזרח התיכון, מקומות מבודדים.
ובאירופה, שכרגע נמצאת באמצע היום,
יש הרבה פעילות עם שפע גדול של שפות.
אתם יכולים גם לראות , אם אני אסובב את זה -
אני מקווה שאני לא ארעיד את העולם יותר מדי.
אבל אפשר גם לראות שיש מקומות שאין בהם הרבה פעילות.
אוסטרליה, מכיוון שפשוט אין שם הרבה אנשים.
וזה משהו שאנחנו ממש צריכים לעבוד עליו -
אפריקה, שיש בה רק מעט נקודות קטנות,
בעיקרון בדרום אפריקה ומעט ערים אחרות.
אבל בעיקרון, מה שהבחנו הוא שהחיפושים האלו,
שנקלטים באלפים לשנייה,
ניתנים לגישה בכל מקום שיש בו חשמל.
ובערך בכל מקום שיש בו חשמל, יש בו אינטרנט.
ואפילו באנטרטיקה - לפחות בזמן הזה בשנה -
נראה חיפוש מפעם לפעם.
ואם היה לנו את האפשרות לראות זאת,
גם תחנת החלל הבינלאומית הייתה מראה פעילות.
אז זהו
חלק מהאתגר שעומד בפנינו,
כמו שאתם רואים די קשה להשיג -
הנה.
ככה אנחנו צריכים להזיז מידע ממקום למקום
כדי לספק לאנשים את התשובות לשאלות שלהם.
אתם יכולים לראות שיש הרבה מידע שזז ממקום למקום.
המידע צריך להגיע לכל העולם: דרך סיבים,
דרך לוויינים, וכל מיני חיבורים.
וזה די מסובך בשבילנו לטפל במהירות החיפוש
למרות ניסיונותינו. אני מקווה שהשימוש שלכם מוצלח.
אבל אתם יכולים לראות שוב - שיש מקומות הרבה יותר מחוברים מאחרים,
ואתם יכולים לראות את השימוש בכל ארה"ב,
מגיע לאסיה, אירופה בכיוון השני, וכך הלאה.
עכשיו מה שאני רוצה לעשות הוא להראות לכם
איך שנייה אחת של פעילות נראית.
ואם נוכל להחליף את השקופית -
הנה.
אז פה זה איטי יותר.
ככה נראית שנייה אחת.
ועל זה אנחנו מבלים הרבה זמן,
לוודא שאנחנו יכולים לעמוד בקצב
עם עוצמת התנועה הזאת.
עכשיו, לכל אחת משאלות החיפוש האלו
יש חיים מעניינים משל עצמה.
היא יכולה להיות קשורה לבריאות של מישהו,
או לקריירה של מישהו, משהו מאד חשוב למישהו.
ואולי היא גם יכולה להיות משהו
כמו רוטב עגבניות,
או במקרה הזה, קטשופ.
זה חיפוש שהיה לנו -
אני מניח שזו להקה פופולרית שהייתה יותר פופולרית בחלקים מסוימים של העולם מאחרים.
אתם יכולים לראות שהיא התחילה כאן.
בארה"ב ובספרד היא הייתה פופולרית באותו הזמן.
אבל לא הייתה לה את אותה ההצלחה בארה"ב
כמו שהייתה לה בספרד.
ואז מספרד, היא עברה לאיטליה,
ואז גרמניה נדלקה, ואולי כרגע אנגליה נהנית ממנה.
ואז כנראה ארה"ב סוף סוף
גם התחילה להינות ממנה.
אז רציתי רק להשמיע אותה לכם.
בכל מקרה, אתם יכולים להינות ממנה בעצמכם -
בתקווה שהחיפוש יעבוד.
חלק ממה -
אתם יודעים, חלק ממה שאנחנו רוצים לעשות כדי להגדיל את החברה שלנו
הוא שיהיו יותר חיפושים.
וזה אומר שאנחנו רוצים
יותר אנשים בריאים ומשכילים.
יותר חיות, אם גם הם יתחילו לחפש.
אבל אנחנו גם רוצים להפוך את העולם למקום טוב יותר,
אז פרויקט אחד שאנחנו מתחילים הוא קרן גוגל,
ואנחנו בתהליך של הקמת הקרן.
כבר יש לנו תוכנית שנקראית מענקי גוגל,
שכרגע משרתת ביותר מ-150 צדקות בכל העולם,
ואלו חלק מהצדקות ההן.
וזה משהו שאני מאד אוהב להיות חלק ממנו.
למעשה, הרבה מהארגונים המופיעים כאן -
האקיומן פאנד, אני חושב שאפרוטק גם רצה אבל אני לא בטוח -
והרבה מהאנשים שהרצו כאן פועלים דרך מענקי גוגל.
הם מריצים פירסומים של גוגל, ואנחנו נותנים להם את הקרדיט,
כדי שהם יצרו מודעות לאיגונים.
אחד מהתוצאות הראשונות שקיבלנו -
איש עסקים סינגפורי שעכשיו נותן חסות לכפר
של 25 ילדות וייאטנמיות בשביל ההשכלה שלהן,
וזאת הייתה אחת מהתוצאות המוקדמות. וכמו שאמרתי, עד עכשיו היו
הרבה סיפורים שהגיעו,
כי יש לנו מאות צדקות שם,
וקרן גוגל תהיה אפילו רחבה יותר בהיקפה.
מישהו יודע מי זה?
א-הא!
קהל: אורקוט.
סרגיי: כן! מישהו יודע.
זה אורקוט. מישהו כאן נמצא באורקוט?
יש מישהו?
אוקיי, לא הרבה אנשים יודעים על זה.
אני אסביר עוד רגע.
זה אחד מהמהנדסים שלנו.
גילינו שהם עובדים הרבה יותר טוב כשהם טובעים ומכוסים בעלים.
ככה אנחנו מוציאים את המוצרים שלנו.
לאורקוט היה חזון ליצור רשת חברתית.
אני יודע מה אתם חושבים "עוד רשת חברתית..."
אבל זה היה החלום שלו, ואנחנו,
כשאנשים ממש רוצים לעשות משהו, אנחנו בדרך כלל נותנים להם.
אז זה מה שהוא בנה.
הוצאנו את זה לשלב המבחן חודש שעבר,
וזה די תופס.
זהו סגן נשיא הנדסת התוכנה.
אתם יכולים לראות את השיער האדום, ואני לא יודע אם אפשר לראות את העגיל באף.
ואלו שאר החברים שלו.
וככה - רק שחררנו את זה -
החלטנו שאנשים ישלחו הזמנות אחד לשני כדי לקבל את השרות,
אז רק האנשים אצלנו בחברה שלחו בהתחלה את ההזמנות.
ועכשיו גדלנו ליותר מ-100,000 משתמשים.
והם התפשטו, למעשה, במהירות רבה, אפילו מחוץ לארה"ב.
אתם יכולים לראות, למרות שארה"ב עדיין הרוב כאן -
מבחינת חיפוש, היא רק 30% מהחיפוש.
אבל זה כבר הגיע ליפן, אנגליה, ואירופה,
ושאר המדינות.
אז זה פרוייקט כיפי קטן.
יש מבחר של סוגי אנשים. אני לא אשעמם אותכם עם הנתונים.
אבל בדיוק כזה דבר אנחנו מנסים בשביל הכיף
ואנחנו בודקים לאן הוא הולך.
ו-
אני אשאיר אותכם במתח.
לארי, אתה יכול להסביר את זה.
לארי פייג': תודה, סרגיי.
אז אחד מהדברים - גם אני וגם סרגיי
למדנו בבית ספר מונטסורי,
ואני חושב שמסיבה מסוימת,
השיטה שולבה בגוגל.
וסרגיי הזכיר את אורקוט, שהוא משהו
שאורקוט רצה לעשות בזמנו החופשי,
ואנחנו קוראים לזה בגוגל "זמן 20 אחוז,"
והרעיון הוא, שב-20 אחוז מהזמן שלך,
אם אתה עובד בגוגל, אתה יכול לעשות את הדבר שהכי נכון לעשות.
והרבה דברים בגוגל יצאו מזה,
כמו אורקוט וחדשות גוגל.
ואני חושב שהרבה דברים אחרים בעולם נבעו מזה.
מנדל, שהיה אמור ללמד תלמידי תיכון,
גילה את חוקי הגנטיקה -
בעצם בתור תחביב.
אז הרבה דברים שימושיים יצאו מזה.
וחדשות גוגל שהזכרתי,
התחיל מתחקיראי.
ואחרי 11.9.2001 הוא התחיל להתעניין בחדשות.
והוא אמר "למה שאני לא אתחיל להסתכל על חדשות בצורה טובה יותר?"
והוא התחיל לסווג את החדשות לפי קטגוריות,
ואז הוא התחיל להשתמש בזה, ואז החברים שלו התחילו גם להשתמש בזה.
אז, חוץ מזה שזה נראה חמוד על טוסיק של תינוק,
הפכנו את זה לגוגלט,
שהוא בעצם פרוייקט קטן של גוגל.
אז זה כמו ששלושה אנשים, או משהו כזה,
יתחילו לעבוד על מוצר.
ואחנו לא בדיוק נהיה בטוחים אם הוא יעבוד או לא.
ובמקרה של חדשות גוגל, היו כמה אנשים
שעבדו על זה כמה זמן, ואז עוד אנשים
התחילו להשתמש בזה, ואז העלנו את זה לאינטרנט,
ויותר ויותר אנשים התחילו להשתמש בזה.
ועכשיו זה אמיתי, פרוייקט גדול עם הרבה אנשים.
וככה אנחנו מקפידים על חידושים בחברה.
אני חושב שככל שחברות גדלות,
הן מתקשות לבצע פרוייקטים קטנים ומקוריים.
והייתה לנו את הבעייה הזאת לכמה זמן, אז אמרנו,
"אנחנו צריכים שיטה חדשה".
הגוגלטס הוא פרוייקט קטן שאנחנו לא ממש בטוחים אם הוא יעבוד או לא.
אבל אנחנו מקווים שכן, ואם נבצע מספיק מהם,
חלקם יעבדו טוב ויצאו כמו חדשות גוגל.
אבל אז הייתה לנו בעייה כי היו לנו יותר ממאה פרוייקטים.
ואני לא יודע מה אתכם,
אבל אני לא מצליח לעקוב אחרי מאה דברים באותו זמן.
אז הבנו שאם פשוט נרשום את כולם
ונסדר אותם - את אלו סתם המצאנו.
אל תשימו לב אליהם.
למשל, "לקנות את איסלנד" היה ממאמר תקשורת.
אנחנו אף פעם לא נעשה משהו כל כך מטורף. אבל -
בכל מקרה, הבנו שאם פשוט נרשום אותם ונסדר אותם,
רוב האנשים יסכימו מה הסדר שלהם צריך להיות.
וזה די הפתיע אותי, אבל
הבנו שכל עוד שאתה שומר מאה דברים בראש,
על ידי זה שרושמים אותם,
אפשר לדעת ולהחליט בצורה מוצלחת מה לעשות
ואיפה לרכז את המשאבים שלך.
אז זה בעצם מה שעשינו
מאז שהתחלנו את זה לפני כמה שנים, ואני חושב שזה הרשה לנו להיות מקוריים
ובאותו הזמן להיות די מאורגנים.
הדבר הנוסף שגילינו הוא שאנשים אוהבים לעבוד על דברים חשובים,
ובאופן טבעי,
אנשים יעברו לדברים עם עדיפות גבוהה.
אני רק רוצה להדגיש כמה דברים חדשים
או שלא מוכרים לכם.
והדבר הראשון הוא ה-דסקבר.
אז זה חדש - כמה מכם משתמשים בסרגל הכלים של גוגל?
הרימו ידיים.
כמה מכם משתמשים בדסקבר?
אוקיי, אתם רואים? אתם צריכים לנסות אותו.
אבל אם תגלשו לאתר שלנו ותחפשו
"דסקבר", אתם תקבלו את זה.
והרעיון הוא, שבמקום סרגל כלים, הוא פשוט פעיל כל הזמן
בתחתית המסך שלכם,
ואתם יכולים לבצע חיפושים ממש בקלות.
והוא בעצם גרסה טובה יותר של סרגל הכלים.
תודה, סרגיי.
זהו עוד פרוייקט שמישהו בגוגל
מאד רצה לעשות, אז הוא פשוט - התחיל,
וזה מוצר ממש נהדר, והוא ממש מתחיל להצליח.
תשובות גוגל הוא משהו שהתחלנו, והוא ממש מגניב,
שנותן לכם - מחמש עד מאה דולר,
לשאול שאלה,
ומאגר שלם של תחקירנים
מבצעים את התחקיר בשבילך, והתחקיר מובטח,
ואפשר לקבל תשובות ממש טובות
מבלי לבזבז את הזמן בעצמך.
פרוגל נותן לכם לחפש מידע על קניות,
ובלוגר נותן לכם לפרסם בלוגים.
אבל כל אלה - אלו כל מיני דברים חדשים שעשינו -
אנחנו מנסים הרבה דברים שונים
בחברה.
אנחנו גם אוהבים לחדש את החלל הפיזי שלנו,
ושמנו לב שבפגישות צריך לחכות הרבה זמן
כדי שהמקרנים ידלקו או יכבו,
והם רועשים, אז אנשים מכבים אותם.
ולא אהבנו את זה, אז מה שעשינו,
אולי בערך בשבועיים, בנינו מעין מעטפות
שמכסות את המקרנים, וככה אנחנו יכולים פשוט להשאיר אותם דלוקים
והם שקטים לחלוטין.
וכתוצאה מכך, אנחנו יכולים לבנות תוכנה
שמאפשרת לנו לנהל ישיבה,
אז עכשיו כשאתם נכנסים לישיבה,
התוכנה רושמת את כל הישיבות שמתרחשות באותו הרגע,
ואתם יכולים לרשום הערות, והן פשוט נשלחות באימייל אוטומוטית
לכל האנשים שנכחו בישיבה.
וככל שאנחנו מתרחבים בעולם,
אנחנו מגלים שהדברים האלו ממש משפיעים עלינו -
האם אפשר לעבוד בצורה יעילה עם אנשים שאינם אתכם בחדר?
ודברים כאלו. ודברים פשוטים כאלו יכולים ליצור הבדל גדול.
יש גם הרבה מהנדסים בישיבות האלו,
והם לא ממש עושים כביסה בתדירות הרצויה.
אז גילינו שממש יעזור לנו
אם יהיו לנו מכונות כביסה, במיוחד לעובדים הצעירים, ו...
אנחנו גם מרשים להכניס כלבים וכל מיני דברים כאלו,
ויש לנו, אני חושב, תרבות ממש כיפית בחברה,
שעוזרת לאנשים לעבוד ולהנות ממה שהם עושים.
זוהי היא ה"תמונת כת" שלנו.
רציתי רק להראות אותה לרגע.
היא הייתה באתר לכמה זמן,
אבל שמנו לב שאחרי ששמנו אותה שם,
לא ממש קיבלנו הרבה פניות לעבוד אצלנו.
בכל מקרה, כל שנה אנחנו מצלמים
את כל החברה בטיול סקי.
הרבה עבודה נוצרת בחברות שבהן אנשים מכירים אחד את השני חברתית,
ואני חושב שעשינו עבודה טובה בלעודד היכרות כזו.
וזה הופך את המקום למקום שכיף לעבוד בו.
וזה נכון גם לגבי הלוגו שלנו, שבאמת מגלם
את התרבות שלנו כשאנחנו משנים דברים.
כשהתחלנו, ייעצנו לנו
שאסור לנו לשנות את הלוגו שלנו בגלל
שאנחנו צריכים לייסד את המותג שלנו,
כי אתם אף פעם לא רוצים לשנות את הלוגו.
הוא צריך להיות קבוע.
ואמרנו, "זה לא נשמע ממש כיף.
למה שלא נשנה אותו כל יום?"
אחד הדברים שממש מרגשים אותי במה שאנחנו עושים כרגע
הוא המוצר שנקרא אדסנס (תחושת פרסום),
וזה קצת מנבא את העתיד -
זה לפני שדין עזב.
אבל הרעיון הוא, שכמו בעיתון למשל,
אנחנו מראים לכם פרסומות רלוונטיות.
וקשה לראות את זה, אבל כתוב שם "קרב על ניו המפשייר:
הווארד דין לנשיאות" - מאמרים על הווארד דין.
והפרסומות האלה מופיעות אוטומטית -
כמו כאן, בוושינגטון פוסט -
מהתוכן שבאתר.
וככה אנחנו משתמשים ביותר מ-150,000 המפרסים שלנו
ומיליוני פרסומות, ואנחנו בוחרים
את הפרסומת הכי רלוונטי למה שאתם רואים על המסך
כמו שאנחנו עושים בחיפוש.
אז הרעיון הוא שאנחנו יכולים לייעל את הפרסום,
כדי שלא רק יפריע, נכון?
והדבר היפה פה,
הוא שהתוכנית פועלת בשרות עצמי,
ואלפי אתרים כבר נרשמו,
וככה הם יכולים ממש לעשות כסף.
ויש מספר אנשים שפגשתי -
פגשתי בחור במסיבה שמנהל אתר שימור,
והוא אמר לי "אני לא ממש הרווחתי כסף.
ושמתי את הדבר הזה באתר שלי ואני מרוויח עכשיו 10,000 דולר בחודש.
אז תודה.
אני לא צריך את העבודה השנייה שלי יותר."
ואני חושב שזה ממש חשוב לנו, כי זה גורם לאינטרנט לעבוד טוב יותר.
התוכן נהיה טוב יותר, והחיפוש נהיה טוב יותר,
כשאנשים יכולים להרוויח כסף
רק מלהפיק תוכן טוב.
השיחה הזאת אמורה להתמקד על העתיד,
אז רציתי קצת לדבר על זה.
והרעיון הוא לעשות את החיפוש המושלם,
ולכך צריך להיות חכם.
כי אפשר להקליד כל דבר לגוגל,
ואז לצפות לתשובה, נכון?
אבל זה מאד קשה למצוא דברים, אז צריך אינטליגנציה.
ולמעשה, החיפוש המושלם יהיה חכם.
הוא יהיה בנוי מאינטליגנציה מלאכותית.
אז זה משהו שאחנו עובדים עליו,
ויש לנו אפילו אנשים שנרגשים מספיק
ומשוגעים מספיק כדי לעבוד על זה עכשיו,
וזוהי המטרה שלהם.
אז אנחנו תמיד מקווים שגוגל יהיה חכם,
אבל אנחנו תמיד מופתעים כשאנשים אחרים חושבים כך.
אז אני רוצה לתת דוגמא מצחיקה.
זהו בלוג מעיראק,
אבל זוהי לא באמת
הנקודה, אבל אני רק נותן דוגמא.
אולי, סרגיי, אתה יכול להדגיש את זה.
אז החלטנו -
הדגש נמצא שם. תודה.
אז "חיפושים דומים", שם. אי אפשר לראות את זה כל כך טוב,
אבל החלטנו לשים את היישום הזה
לתוך פרסומות של האדסנס, שנקרא "חיפושים דומים".
אז אנחנו אומרים "התכוונת לחפש..." - זה מה שזה,
וכאן, "סדאם חוסיין", כי הבלוג הזה הוא על עיראק -
והוא בנוסף לפרסומות,
וחשבנו שזה יהיה רעיון מצוין.
אז הבלוג הזה
שייך לבחור צעיר, קצת מדוכא, והוא אמר
"אני ישן הרבה".
הוא רק כתב על החיים שלו.
והאלגוריתם שלנו - לא בן אדם, כמובן,
האלגוריתמים, המחשבים שלנו -
קראו את הבלוג והחליטו
שחיפוש דומה הוא "אני משועמם".
והוא קרא את זה וחשב שמישהו החליט
שהוא משעמם,
וזה היה מאד מצער,
והוא אמר "מה הבני זונות האלו בגוגל עושים?
למה הם לא אוהבים את הבלוג שלי?"
ואז קראנו את הבלוג, שבעצם נהיה,
יותר ויותר גרוע
אז החיפוש הדומה היה "מפגרים".
ואז הוא התעצבן אפילו יותר,
והוא כתב - הוא התחיל לקלל וכולי.
אז החיפוש נהיה "אתה דפוק".
ובסוף, נחתם ב"לך תזדיין".
אז בעצם, הוא חשב שהוא מתעסק עם משהו חכם,
וכמובן,
רק כתבנו את התוכנה וניסינו אותה,
והיא לא ממש עבדה,
אז אין לנו אותה יותר.
ובנימה זו, אני אחזור לעולם.
רציתי לסיים בלומר
שיש כמה דברים שממש מרגשים אותי
בעבודה בגוגל,
ואחד מהם הוא שאנחנו מצליחים להרוויח כסף
ברובו מפרסום, ואחד מהיתרונות שלא ציפיתי להם
הוא שאנחנו מצליחים לשרת את כל העולם
בלי לדאוג למקומות שאין להם מספיק כסף.
אז אנחנו לא צריכים לדאוג שהמוצרים שלנו נמכרים,
למשל, בפחות כסף במקומות עניים,
ואז הם מיובאים מחדש לארה"ב -
למשל, עם תעשיית הסמים.
ואני חושב שאנחנו ממש ברי מזל שיש לנו כזה מודל עסקי,
כי לכל אחד בעולם יש גישה לחיפוש שלנו,
ואני חושב שזהו יתרון נהדר.
הדבר הנוסף שרציתי להזכיר בקצרה
הוא שיש לנו יכולת ואחריות גדולה
לספק לאנשים את המידע הנכון,
ואנחנו חושבים על עצמנו כמו עיתון או מגזין -
שאנחנו צריכים לספק מידע אובייקטיבי.
ובתוצאות החיפוש שלנו, אנחנו אף פעם לא לוקחים תשלום לתוצאות.
אנחנו מקבלים תשלומים לפרסום,
ואנחנו משווקים אותו בהתאם.
וזה לא נכון לגבי רוב המתחרים שלנו.
ואנחנו חושבים שלהחלטות האלו
יש השפעה מאד גדולה בעולם,
ועושות אותי מאד גאה להיות חלק מגוגל.
אז תודה.