Претпостављам да прича мора да почне
можда још шездесетих,
када сам имао седам или осам година,
и када сам на поду дневне собе гледао документарне програме Жака Кустоа
са све маском и перајима.
Онда, после сваке епизоде, морао сам се попнем до каде
и да у њој пливам и гледам у одвод,
јер то је све у шта је било да се гледа.
И пре него што сам напунио 16 година,
кренуо сам каријером поморске науке,
тако што сам истраживао и ронио,
и живео у подводним срединама, као што је ова близу обале Флориде,
током 30 дана.
Брајан Скери је сликао ово. Хвала Брајане.
Ронио сам у дубоко-океанским подморницама широм света,
а ово је подморница која може да зарони најдубље од свих осталих,
којом руководи јапанска влада.
Силвија Ерл и ја
смо били на експедицији у овој подморници
пре 20 година у Јапану.
Током свог роњења отишао сам 5,5 километара дубоко
у предео за који сам мислио
да ће бити подручје нетакнуте дивљине на морском дну.
Али када сам тамо стигао нашао сам
много пластичног ђубрета и осталих отпадака.
И то је стварно била прекретница мог живота,
када сам почео да схватам
да више нисам само могао да уживам бавећи се науком и истраживањем.
Морао сам томе дати смисао.
Морао сам да се усредсредим на циљеве очувања.
Тако сам почео да радим
са ”National Geographic”-ом и са осталима
и водио сам експедиције на Антарктик.
Водио сам три ронилачке експедиције на Антарктик.
Пре 10 година ишли смо на веома важан пут
на коме смо истраживали овај велики глечер, Б-15,
највећи глечер у историји, који се одломио од ледене плоче ”Рос”.
И развили смо технике
за роњење кроз глечере и испод њих,
технике као што су грејачи у виду јастучића на нашим бубрезима
са батеријом коју смо вукли унаоколо,
тако да, када би крв струјала кроз наше бубреге,
добила би мали удар топлоте
пре него што се врати у наша тела.
Али након три путовања на Антарктик,
одлучио сам да би можда било лепше радити у топлијим водама.
И те исте године, пре 10 година,
упутио сам се северно на Феникс oстрва.
И испричаћу вам ту причу за неколико тренутака.
Али пре тога, само желим да размислите о овом графикону за тренутак.
Можда сте ово видели у другим облицима,
али горња линија представља количину заштићеног подручја
на копну, глобално,
и то је отприлике 12%.
И можете да видите како се оштро пење
око шездесетих и седамдесетих.
И тренутно је на једној финој путањи.
А то је вероватно зато што
су тих година сви били свесни природне средине
и Дана Земље
и свих ствари које су се десиле шездесетих са хипицима и свиме.
Ја мислим да је све то имало утицаја на глобалну свест.
Али океанско заштићено подручје
је у принципу равна линија
све до сада када изгледа да почиње да се пење.
Ја мислим да смо тренутно на тачки где ће оштро почети да се пење
линија заштићеног подручја у океану.
Мислим да бисмо ту стигли много раније
кад бисмо могли да видимо шта се догађа у океану,
као што можемо да видимо шта се догађа на копну.
Али, нажалост, океан није провидан,
и не можемо да видимо шта се у њему дешава.
И зато много заостајемо у његовој заштити.
Али роњење, подморнице
и сав рад који се припремамо да урадимо овде
ће помоћи да то исправимо.
Дакле, где се налазе Феникс oстрва?
Она су билa највеће заштићено морско подручје на свету,
све до прошле недеље
када је aрхипелаг Ћаго проглашен заштићеном зоном.
Феникс отрва се налазе у средњем Пацифику, отприлике су 5 дана удаљена од свега.
Ако желите да стигнете на Феникс острва,
требаће вам 5 дана са Фиџија,
5 дана са Хаваја и 5 дана из Самое.
Налазе се тамо на сред Пацифика,
баш око Екватора.
Пре 10 година никада нисам чуо ни за та острва,
ни за замљу Кирибати, која их поседује,
све док ми два пријатеља који имају ронилачки брод на Фиџију
нису рекла: ”Грег, да ли би повео научну експедицију на ова острва?
Тамо нико никада није ронио.”
И ја сам рекао: ”Да.
Али реците ми где се налазе и којој земљи припадају.”
Тада сам први пут чуо за острва
и нисам имао појма у шта се упуштам.
Али чекала ме је авантура.
Дозволите да само мало покажем заштићено подручје Феникс острва.
То је веома дубок део воде на нашој планети.
Просечна дубина је око 3,600 метара.
Има доста поводних планина на Феникс острвима,
које су намерно део заштићеног подручја.
Подводне планине су важне за биолошку разноврсност.
Заправо, има више планина у океану него што их има на копну.
То је занимљив податак.
Тако да су и Феникс острва јако богата подводним планинама.
Дубоко је - гледајте на то као на велики тродимензионални простор,
веома дубок тродимензионални простор
са јатима туне, китова,
и свим врстама дубоког морског живота
као што смо раније виђали овде (САД).
Ово је брод којим смо тамо отишли
на самом почетку овог истраживања,
а ово је како острва изгледају; можете видети у позадини.
Налазе се веома ниско, близу воде,
и сва су ненасељена, осим једног
које има око 35 људи.
И током већине времена су била ненасељена,
зато што су чак и у стара времена
ова острва била предалеко
од јасних светала Фиџија, Хаваја и Тахитија
за оне прастаре полинезијске поморце
који су нашироко путовали Пацификом.
Али стигли смо тамо,
и пружила ми се јединствена и предивна научна и лична шанса
да дођем на место на коме нико никада није ронио
и да само стигнем на оство и кажем: ”Добро, где идемо да ронимо?
Хајде да пробамо тамо.”
А онда само да паднем у воду.
И приватан и професионалан живот су ми се променили.
Изненада сам видео свет
који никада раније нисам видео у океану -
јата риба су била толико густа,
да су умањивала продор светла са површине,
коралним гребенима није било краја
и били су чврсти и шарени,
а велике рибе свуда унаоколо,
раже.
То је био екосистем - мрешћење рибе папагаја.
Говорим о око 5000 дугоносих риба папагаја које се мресте
на самом прилазу једном од Феникс острва.
Можете да видите како су ове рибе увијене у лопту
а горе је мали облак
где размењују јаја и сперматозоиде ради размножавања.
Ствари које би океан требало да ради,
али на многим местима не може
због људске активности.
Феникс острва, као и сви екваторијални предели на нашој планети
су веома важна за риболов туне,
посебно ове жутоперјасте туне коју овде видите.
Феникс острва су место са једном од највећих конгрегација туна.
А ајкуле - било је ајкула током наших првих роњења,
до око 150 одједном,
што указује
на веома, веома здрав, веома снажан систем.
Тако да сам ја мислио да ће призори
бескрајне дивљине
трајати заувек,
али су се ипак завршили.
Такође смо истражили површину острва -
веома важно место за гнежђење птица,
јадно од најважнијих места за гнежђење птица у Пацифику и у свету.
И завршили смо наш пут.
Ово је опет то подручје.
Можете да видите Острва - има их осам -
која извиру из воде.
Врхови који не извиру из воде су подводне планине.
Запамтите, подводна планина постаје острво оног тренутка када дотакне површину воде.
А у оквиру чега су Феникс острва?
Где се налазе?
Па, налазе се у Републици Кирибати,
а Кирибати се налазе у централном Пацифику
у три острвске групе.
На западу имамо Гилберт острва.
У центру имамо Феникс острва,
о којима данас говорим.
А онда, овде на истоку имамо Лајн острва.
Ово је највећи народ атола на свету.
И њихова популација је
око 110,000 људи,
који су распрострањени на 33 острва.
Они контролишу око 14 милиона кубних километара океана,
а то је између 1 и 2 одсто
све воде на планети.
А када сам први пут тамо отишао -
пре 10 година, једва сам знао име ове земље -
и људи би ме питали:
”Зашто идеш на то место са именом Кирибати?”
А то ме је подсетило на стари виц
у коме пљачкаш банке излази у лисицама из суднице,
а репортер узвикује: ”Еј, Вили! Зашто пљачкаш банке?”
А он каже: ”Зато што су тамо све паре.”
И ја бих тако рекао људима: ”Зашто идем на Кирибате?
Зато што је тамо океан.”
Они су, у основи, једна нација
која контролише већину екваторијалних вода
у океану централног Пацифика.
Они су такође и земља
која је у страшној опасности.
Ниво мора расте,
а Кирибати ће, заједно са 42 друге народности у свету
бити под водом за 50 - 100 година
због промена климе
као и због подизања нивоа мора услед топлотног ширења,
и топљења и одлива слатке воде у океан.
Острва су висока само један до два метра
изнад површине мора.
Нека од острва су већ под водом.
А ови народи су изложени правом проблему.
Ми, као свет, смо изложени проблему.
Шта да радимо када смо раселили људе
који више немају дом на планети?
Председник Малдива
је у шали скоро одржао састанак кабинета
под водом
да би назначио тешке услове ових земаља.
Дакле, то је нешто на шта се морамо усредсредити.
Али, да се вратимо на Феникс острва,
која су предмет овог разговора.
Након што сам се вратио, рекао сам,
у реду, ово што смо нашли је сјајно.
Волео бих да се вратим и то поделим са владом Кирибата,
која се налази у Тарави,
најзападнијој групи Феникс острва.
Тако сам почео да их контактирам -
јер они су ми заправо дали дозволу за ово што радим -
и рекао сам: ”Желим да дођем и да вам кажем шта смо нашли.”
И из неког разлога они нису желели да дођем,
или им је било тешко да нађу време и место и дуго им је требало,
али су најзад рекли: ”У реду, можете да дођете.”
Али ако дођете, Ви частите ручак
за свакога ко дође на семинар.”
И ја сам рекао: ”У реду, са задовољством ћу частити ручак.
Само наручите шта год ко хоће.”
Тако смо Дејвид Обура, биолог коралних гребена и ја отишли у Тараву,
и приказали током два сата
запањујуће налазе са Феникс острва .
А држава никада то није знала. Никада нису имали никакве податке из тог подручја.
Никада нису имали никакве информације са Феникс острва .
Након разговора, министар риболова ми је пришао
и рекао: ”Грег, да ли схватате
да сте Ви први научник
који се вратио
и рекао нам шта је урадио.”
Рекао је: ”Ми често издајемо ове дозволе
за истраживања у нашим водама,
али обично добијемо поруку две или три године касније,
или само одштампан извештај.
Али Ви сте први који се вратио и рекао нам шта је урадио.
И заиста то ценимо. И данас ми Вас частимо ручком.
И јете ли слободни за вечеру?”
А био сам слободан за вечеру,
и отишао сам на вечеру са министром рибарства Кирибата.
У току вечере
сазнао сам да Кирибати зарађују већину свог прихода -
то је веома сиромашна земља -
али зарађује оно мало прихода што има
тако што продаје приступ страним нацијама
да узимају рибу из њихових вода,
зато што Кирибати немају капацитет
да сами ту рибу лове.
А договор који су склопили
је да земља која узима њихову рибу
даје Кирибатима 5%
тоталне вредности рибе коју ухвати.
Тако да, ако САД
уклони милион долара
вредности јастога са коралног гребена,
Кирибати добијају 50,000 долара.
И знате шта, то ми и није баш изгледало као добар договор.
Тако да сам питао министра током вечере,
рекао сам: ”Да ли бисте размотрили ситуацију
у којој бисте и даље добијали уплату -
израчунаћемо и утврдити које је вредности ресурс -
али да оставите рибе и ајкуле
и шкампе у води?”
Он се зауставио и рекао: ”Да, волели бисмо то да урадимо
да се суочимо са проблемом прекомерног риболова,
и мислим да бисмо то звали ”обрнута дозвола за риболов.”
Он је осмислио термин ”обрнута дозвола за риболов”.
Ја сам рекао: ”Да, обрнута дозвола за риболов.”
Тако смо завршили вечеру,
не знајући заправо у ком правцу одатле да идемо.
Вратио сам се у САД и почео да се распитујем
да бих видео да ли могу да нађем примере
где су обрнуте дозволе за риболов
биле издате.
И испоставило је да их није нигде било.
Није било океанских договора
где су земље биле компензоване зато што не лове рибу.
Догодило се на копну,
у кишним шумама Јужне Америке и Африке,
где су земљопоседници плаћени
да не секу дрвеће.
А организација ”Међународна Конзервација” је склопила неке од тих уговора.
Тако да сам отишао у ту организацију
и увео их као партнера
и са њима прошао кроз процес
процене рибног ресурса,
да би се одлучило колико Крибати могу добити новца,
колики је распон рибе,
довели смо још много других партнера -
владу Аустралије,
владу Новог Зеланда, Светску Банку.
"Фондација Храст” и ”National Geographic"
су такође били велики финансијери овог пројекта.
И тако смо основали парк
базиран на идеји задужбине
која ће, овој сиромашној земљи, плаћати онолико новца колико
одговара опозваним дозволама за риболов,
и одржавати област нетакнутом.
Негде на пола пута овог процеса, састао сам се са председником Кирибата,
Председник Аноте Тонг,
он је стварно важан вођа,
прави визионар, човек напредног размишљања,
и он ми је рекао две ствари када сам му пришао.
Рекао је: ”Грег, желео бих да урадите две ствари.
Под један, запамтите да сам ја политичар,
тако да морате да изађете и да радите са мојим министрима
и да убедите народ Кирибата да је ово добра идеја.
Под два, волео бих да створите принципе
који ће превазићи моје председништво.
Не желим да урадим ово
ако ће нестати са мојим мандатом.”
Имали смо веома јако руководство, веома јаку визију
и много науке и много адвоката који су помогли.
Много, много корака је требало да би се ово постигло.
А првенствено се догодило јер су Кирибати схватили
да је ово за њихово сопствено добро.
Схватили су да је ово заједнички повод
који су основали
заједно са осталима који су заинтересовани за конзервацију.
Затим, 2002.
када је све ово било у пуном замаху,
десило се ”избељивање корала” (изумирање ) на Феникс острвима.
Ево овог ресурса који покушавамо да спасимо,
а испоставило се да се догодила највећа врућина
која је икада забележена.
Океан се загрејао, што се некад дешава,
и створиле су се ”вруће тачке” које су се зауставиле
управо на Феникс острвима током 6 месеци.
Било је преко 32 степена Целзијусове скале током 6 месеци.
И то је практично убило
60% корала.
Тако да смо, изненада, имали ту област коју смо штитили,
али која је сада изгледала мртва, барем у коралним деловима.
Наравно, области у дубоким водама и на отвореном мору су биле у реду,
али корал, који сви воле да гледају, је био у проблему.
Добра вест је да се опоравио
и опоравља се брзо,
брже него што смо видели на било ком коралном гребену.
Ову слику је сликао Брајан Скери пре неколико месеци
када смо се вратили на Феникс острва
и отркили да, зато што је заштићена област
и има здраве популације рибе
које пасу алге и тако одржавају њихов ниво ниским
и одржавају остатак гребена здравим,
корал цвета, и само цвета.
То је скоро као да особа
има неколико болести,
тешко је да се опорави, и може умрети,
али ако само има једну болест са којом мора да се бори, може да се опорави.
А иста прича важи и за загревање изазвано променама климе.
То је једина претња,
једини притисак са којим гребен мора да се суочи.
Није било риболова, није било загађења, није било обалског развоја,
и гребен је у процесу потпуног опоравка.
Сећам се вечере коју сам имао са министром риболова пре 10 година
када сам по први пут ово поменуо и током вечере сам се охрабрио
и рекао: ”Министре, мислим да ће ова заједница за конзервацију
можда прихватити ову идеју.”
Он је застао, а онда склопио шаке и рекао:
”Да, Грег,
али ђаво ће боравити у детаљима,” рекао је.
И управо је тако и било.
Последњих 10 година радило се о детаљу за детаљем,
почевши са самим стварањем овог закона,
преко многобројних истраживачких експедиција,
до планова о комуникацији,
као што сам рекао, екипе адвоката,
меморандуми о узајамном споразумевању,
стварање Одбора Феникс острва.
И сада смо у процесу стварања задужбине.
Кирибати су зауставили све процесе уклањања ресурса
и оставили их у тренутном стању док ми стварамо задужбину.
Управо смо одржали први састанак ”ПИПАК” (саветници за осигурање) Одбора пре три недеље.
Тако да имамо потпуно оспособљено
активно тело
које врши преговоре о обрнутим дозволама за риболов у овој држави.
”ПИПАК” Одбор поседује ту дозволу
и исплаћује државу.
Тако да се ради о веома јаком, добро осмишљеном,
добро утемељеном систему.
А систем је настао индивидуалним иницијативама,
а то је оно што је веома важно у овом процесу,
то је оно што овај пројекат чини сигурним.
Услови за успех су набројани овде.
Можете сами да прочитате.
Али ја ћу рећи да је по мом мишљењу најважнији
био рад унутар тржишних снага
у датом тренутку.
И то нам је дало сигурност за напредак
и било би у инетересу Кирибата,
као и у интересу целог света.
И оставићу вас са последњим слајдом,
који се односи на то како да ово применимо на већем плану.
Како да остваримо Силвијин сан?
Где ћемо једног дана стићи са свим овим?
Овде је Пацифик
са великим поморским заштићеним областима
и огромним очуваним деловима у оквиру тих области.
И као што можете да видите,
океан изгледа као закрпљен.
Управо сам вам описао једну причу
која се налази иза ове правоугаоничне површине у средини, Феникс острва,
али свака друга зелена закрпа на овој слици
има своју причу.
А оно што сада треба да урадимо је
да погледамо на цео Пацифички океан
у његовом тоталитету
и да створимо мрежу заштићених морских обасти
преко целог Пацифика
тако да имамо највећи океан на свету
заштићен и само-одржив
кроз време.
Хвала вам много.