נראה לי שהסיפור צריך להתחיל
מתישהו בשנות הששים,
כשהייתי בן שבע או שמונה,
ישבתי בסלון וצפיתי בסרטים התיעודיים של ז'ק קוסטו
לבוש במסכה וסנפירים.
ואחרי כל פרק הייתי מוכרח לעלות לחדר האמבטיה
לשחות באמבט ולצפות בפתח הניקוז,
כי זה כל מה שהיה לראות שם.
וכשהגעתי לגיל 16,
פתחתי בקריירה של מדען ימי,
ושל מחקר וצלילה,
וחייתי בסביבות התת-מימיות, כמו זו שמול איי פלורידה,
במשך 30 יום בסך הכל.
בריאן סקרי צילם את התמונה הזו. תודה, בריאן.
צללתי בצוללות מעמקים בכל העולם.
זאת צוללת המעמקים העמוקה ביותר בעולם,
היא מופעלת ע"י ממשלת יפן.
וסילביה ארל ואני
יצאנו למשלחת בצוללת הזו
לפני 20 שנה ביפן.
ובצלילה שלי ירדתי לעומק 6,000 מטר,
לאזור שחשבתי
שיהיה שממה בתולית על קרקעית הים.
אך כשהגעתי לשם, מצאתי
המון פסולת פלסטיק ולכלוך אחר.
וזו היתה נקודת תפנית אמיתית בחיי,
ובה התחלתי להבין
שאינני יכול לכייף סתם כך במשחקי מדע ותגליות;
עלי להכניס זאת להקשר.
עלי להתמסר למטרות של שימור.
ולכן התחלתי לעבוד
עם ה"נשיונל ג'אוגרפיק סוסייטי" ואחרים
והוצאתי משלחות לאנטארקטיקה.
הובלתי שלוש משלחות צלילה לאנטארקטיקה.
לפני 10 שנים התקיים מסע גורלי,
שבו חקרנו את הקרחון הגדול בי-15,
הקרחון הגדול בהיסטוריה, שניתק ממדף הקרח ע"ש רוס.
ופיתחנו טכניקות
לצלול לתוך הקרחון ומתחתיו,
כמו למשל רפידות חימום באזור הכליות
עם סוללה שגררנו איתנו,
כדי שכאשר הדם עובר דרך הכליות שלנו,
הוא יקבל חימום קטן
לפני שהוא מתפזר שוב בגוף.
אבל אחרי שלושה מסעות לאנטארקטיקה,
החלטתי שיהיה נחמד יותר לעבוד במים חמים יותר.
ובאותה שנה, לפני 10 שנים,
יצאתי צפונה אל איי פניקס.
ומיד אספר לכם את הסיפור הזה.
אך לפני כן, אני רוצה שתתבוננו לרגע בגרף הזה.
אולי כבר ראיתם אותו בצורות אחרות,
הקו העליון הוא שיעור האזור המוגן
היבשתי, בכל העולם,
שהוא בערך 12 אחוז.
אתם יכולים לראות שהוא מזדקר כאן
סביב שנות ה-60 וה-70.
וכרגע זו עקומה נאה.
וזה כנראה בגלל
שאז כולם נעשו מודעים לנושא הסביבה
ו"יום כדור הארץ"
וכל מה שקרה בשנות ה-60 עם ההיפים והכל
לדעתי זה בהחלט השפיע על המודעות הגלובלית.
אבל אזורי האוקינוס המוגנים
הם למעשה קו שטוח
עד בערך עכשיו-- נראה שזה מתחיל לעלות.
ואני באמת מאמין שאנו נמצאים בנקודת ההזדקרות
של אזורי האוקינוס המוגנים
לדעתי היינו מגיעים לכך מוקדם בהרבה
אילו יכולנו לראות מה קורה באוקינוס,
כפי שאנו מסוגלים לראות מה קורה ביבשה.
למרבה הצער, האוקינוס אינו שקוף,
ואיננו יכולים לראות מה קורה בו.
ולכן אנחנו מאד מפגרים מבחינת ההגנה.
אבל צלילות סקובה, צוללות גלים
וכל העבודה שאנו מתחילים לעשות כאן
יעזרו לתקן את זה.
היכן הם איי פניקס?
זה היה האזור הימי המוגן הגדול בעולם,
עד לפני שבוע,
עם ההכרזה על ארכיפלג צ'אגוס.
הם בלב האוקינוס השקט ובמרחק של כ-5 ימים מכל כיוון.
אם תרצו להגיע לאיי פניקס,
זה ייקח חמישה ימים מפיג'י,
חמישה ימים מהוואיי, חמישה ימים מסמואה.
זה אי-שם באוקינוס השקט,
בדיוק באזור קו המשווה.
לפני 10 שנים עוד לא ידעתי על האיים האלה,
ולא על הארץ, קיריבאטי, שהם בשליטתה,
עד ששניים מידידי, שמפעילים עסק של צלילות מעל קטמרן בפיג'י
אמרו, "גרג, אתה מוכן להוציא משלחת מדעית לאיים האלה?
מעולם לא צללו שם."
ואני עניתי, "בטח,
רק תגידו לי היכן הם ואיזו מדינה שולטת בהם."
ואז שמעתי לראשונה על האיים
ולא היה לי שום מושג למה אני נכנס.
אבל הלכתי על זה, בשביל ההרפתקה.
אתן לכם הצצה קטנה לאזור המוגן של איי פניקס.
זהו אזור ימי עמוק מאד בכוכב הלכת שלנו.
העומקים הם 4,000 מטר בממוצע.
יש המון הרים תת-ימיים באיי פניקס.
והם במיוחד חלק מהאזור המוגן.
הרים תת-מימיים חשובים מבחינת המגוון הביולוגי.
יש בעצם יותר הרים בים מאשר ביבשה.
זו עובדה מעניינת.
ואיי פניקס עשירים מאד בהרים כאלה.
אז זה עמוק-- חישבו על זה במונחי מרחב תלת-מימדי,
מרחב תלת-מימדי עמוק מאד
מלא עדרים של דגי טונה, לווייתנים,
וכל מיני צורות של בעלי חיים ימיים
כפי שראינו כאן קודם לכן.
זהו כלי השיט שבו יצאנו לשם
למחקרים האלה, בהתחלה,
וכך נראים האיים; אתם רואים ברקע
שהם מאד קרובים למים,
וכולם בלתי מיושבים, פרט לאי אחד
שיש בו כ-35 משגיחים.
והם היו בלתי-מיושבים כמעט תמיד,
מפני שגם בזמנים הקדומים,
האיים האלה היו מרוחקים מדי
מהאורות הנוצצים של פיג'י והוואיי וטהיטי
עבור אותם יורדי ים פולינזיים
שחצו את האוקינוס השקט לאורכו ולרוחבו.
אבל אנחנו הגענו לשם, ונפלה בחלקי
ההזדמנות המדעית והאישית הייחודית והנפלאה
להגיע למקום שמעולם לא צללו בו
פשוט להגיע לאיזה אי ולומר, "אוקיי. איפה נצלול?
בואו ננסה שם,"
ומיד ליפול למים.
חיי האישיים והמקצועיים כאחד השתנו.
לפתע ראיתי עולם
שעד אז טרם פגשתי באוקינוס--
להקות דגים שהיו כה צפופות,
עד שהסתירו את אור השמש שחדר מלמעלה,
שוניות אלמוגים רצופות,
מוצקות וססגוניות,
דגים גדולים בכל מקום,
תריסניות,
זו היתה מערכת אקולוגית-- דגי תוכי משריצים.
יש כאן בערך 5,000 דגי תוכי משריצים
בכניסה לאחד מאיי פניקס.
אתם רואים שהדגים כאן תפוחים
ואז יש כאן אזור מעונן קטן
שבו הם מחליפים ביצים וזרע לרביה.
האירועים שהים אמור לעסוק בהם,
אך הוא מתקשה בכך במקומות רבים כיום
בגלל הפעילות האנושית.
איי פניקס וכל אזורי קו המשווה בעולמנו
חשובים מאד כאזורים לדיג טונה,
במיוחד הטונה צהובת הסנפיר שאתם רואים כאן.
איי פניקס הם אתר עיקרי של דגי הטונה.
כרישים-- ראינו כרישים בצלילות הראשונות שלנו,
עד 150 כרישים בבת אחת,
וזה מראה
על מערכת מאד מאד בריאה וחזקה.
כך שחשבתי שהמראות
של שממה אינסופית
יימשכו לנצח,
אך לבסוף הם הסתיימו.
חקרנו גם את פני השטח של האיים--
אתר קינון חשוב מאד של ציפורים,
מאתרי הקינון החשובים ביותר באוקינוס השקט ובעולם.
וסיימנו את מסענו.
וזה שוב האזור.
אתם רואים את האיים-- יש שמונה איים--
שמבצבצים מן המים.
הפסגות שלא בולטות מעל המים הן ההרים התת-מימיים.
זיכרו, הר תת-מימי הופך לאי כשהוא מגיע אל פני הים.
ומהו ההקשר של איי פניקס?
היכן הם קיימים?
הם קיימים ברפובליקה של קיריבאטי,
וקיריבאטי ממוקמת במרכז האוקינוס השקט
בשלוש קבוצות איים.
במערב ישנם איי גילברט.
במרכז - איי פניקס,
שהם הנושא של ההרצאה היום.
ובמזרח ישנם איי ליין.
זוהי מדינת האיים הכי גדולה בעולם.
וחיים שם
בערך 110,000 בני אדם
הפזורים בין 33 איים.
הם שולטים על 14 מיליון ק"מ מעוקבים של אוקינוס,
שזה בין 1-2 אחוז
מכל מי האוקינוסים בעולם.
וכשנסעתי לשם בפעם הראשונה--
בקושי ידעתי מה שם הארץ הזו לפני 10 שנים--
ואנשים שאלו אותי,
"מדוע אתה הולך למקום הזה שקרוי קיריבאטי?"
זה הזכיר לי את הבדיחה הישנה ההיא
כששודד הבנקים יוצא מבית המשפט באזיקים,
והעיתונאי צועק, "הי, וילי, למה אתה שודד בנקים?"
והוא עונה, "כי שם נמצא כל הכסף."
אז הייתי עונה לאנשים, "מדוע אני נוסע לקיריבאטי?
כי שם נמצא כל האוקינוס."
זו למעשה מדינה אחת
ששולטת ברוב מימי קו המשווה
של מרכז האוקינוס השקט.
הם גם ארץ
שנמצאת בסכנה חמורה.
מפלס מי הים עולה,
וקיריבאטי, יחד עם עוד 42 מדינות בעולם,
תימצא מתחת לפני הים תוך 50 עד 100 שנה
עקב שינויי האקלים
ועליית מפלס מי הים בגלל ההתרחבות התרמית
והתמוססות המים הזכים לאוקינוסים.
האיים מתרוממים רק כדי מטר עד שניים
מעל פני הים.
חלק מהאיים כבר שקעו במים.
והמדינות האלה ניצבות בפני בעיה אמיתית.
אנחנו, כעולם, ניצבים בפני בעיה.
מה נעשה בקשר לאחינו, תושבי כדור הארץ
שאיבדו את ביתם על כוכב הלכת הזה?
נשיא האיים המלדיביים
ניהל לאחרונה ישיבת ממשלה מדומה
מתחת למים
כדי להפנות זרקור למצוקות הקשות של מדינות אלה.
כך שזה משהו שעלינו להתמקד בו.
הבה נחזור אל איי פניקס,
שהם נושא ההרצאה הזו.
לאחר שחזרתי, אמרתי,
בסדר, זה מדהים, מה שמצאנו.
אני רוצה לחזור ולשתף בכך את ממשלת קיריבאטי,
שנמצאת בטראווה,
בקבוצת האיים המערבית ביותר.
אז התחלתי לנהל איתם מגעים--
כי הם למעשה נתנו לי היתר לעשות זאת--
ואמרתי, "אני רוצה לבוא ולספר לכם מה גיליתי."
ומשום-מה הם לא רצו שאבוא,
או שהיה קשה למצוא מועד ומקום, וזה ארך זמן-מה,
אבל לבסוף הם אמרו, "בסדר, אתה יכול לבוא.
אבל אם תבוא, יהיה עליך להזמין לארוחה
את כל משתתפי הסמינר."
אז אמרתי, "בסדר. אשמח להזמין את כולם לארוחה.
פשוט תזמינו מה שכל אחד ירצה לאכול."
נסעתי לטראווה עם דייוויד אובורה, ביולוג שוניות אלמוגים,
והצגנו במשך שעתיים
את הממצאים המופלאים של איי פניקס.
ובמדינה לא ידעו על כך. לא היו להם שום נתונים מהאזור.
לא היה להם שום מידע מאיי פניקס.
אחרי ההרצאה, שר הדיג ניגש אלי
ואמר, "גרג, האם אתה מבין
שאתה המדען הראשון
שאי-פעם חזר אלינו
וסיפר לנו מה עשה."
הוא אמר, "אנו מרבים לתת היתרים כאלה
כדי לערוך מחקרים במים שלנו,
ובד"כ אנו מקבלים איזו הודעה אחרי שנתיים-שלוש,
או תעתיק של חומר שכבר פורסם.
אבל אתה הראשון שחזר אלינו וסיפר לנו מה עשה.
ואנו מאד מעריכים זאת. היום אנחנו נזמין אותך לארוחה.
אתה פנוי לארוחת ערב?"
הייתי פנוי לארוחת ערב,
ויצאתי לארוחת ערב עם שר הדיג של קיריבאטי.
ובמהלך הארוחה,
למדתי שעיקר הכנסתה של קיריבאטי--
זוהי ארץ עניה מאד--
אך עיקר הכנסתה מגיע
ממכירת היתרים למדינות זרות
כדי שידוגו ויקחו דגים מהמים שלה,
כי לקיריבאטי אין היכולת
לדוג אותם בעצמה.
ולפי העיסקה
המדינה שדגה
נותנת לקיריבאטי חמישה אחוזים
מהערך בשוק ביום הפריקה בנמל.
אז אם ארה"ב
לוקחת מיליון דולר
בלובסטרים, משונית אלמוגים,
קיריבאטי מקבלת 50,000 דולר.
וזאת לא נראתה לי עסקה מוצלחת ביותר.
אז במהלך הארוחה שאלתי את השר,
"מה דעתך על מצב
שבו עדיין תקבלו כסף--
נחשב ונמצא מה ערך המשאב--
והדגים והכרישים
והחסילונים יישארו במים?"
הוא עצר ואמר, "כן, היינו רוצים בכך
כדי לפתור את בעיית עודף הדיג אצלנו,
ולדעתי אפשר לכנות זאת רשיון דיג הפוך."
זה היה ביטוי שלו, 'רשיון דיג הפוך'.
אז עניתי, "כן, רשיון דיג הפוך."
אז יצאנו אחרי הארוחה
מבלי לדעת איך להמשיך מנקודה זו.
חזרתי לארה"ב והתחלתי לחפש
כדי למצוא דוגמאות
שבהן הוענקו
רשיונות דיג הפוך.
והתברר לי שאין כאלה.
לא נחתמו שום עסקאות ימיות
שבהן מדינות קיבלו פיצוי על כך שלא דגו אצלן.
אבל זה קרה ביבשה,
ביערות הגשם של דרום אמריקה ואפריקה,
כשבעלי הקרקעות קיבלו תשלום
כדי לא לכרות את העצים.
ו"שימור בינלאומי" חתמו על כמה מעיסקאות אלה.
אז פניתי אל "שימור בינלאומי"
והכנסתי אותם כשותפים
וביצענו את התהליך
של הערכת משאב הדיג,
כדי להחליט מה גובה הפיצוי שמגיע לקיריבאטי,
מה היקף הדגה,
הכנסתי כל מיני שותפים נוספים--
ממשלת אוסטרליה,
ממשלת ניו-זילנד, הבנק העולמי.
מכון "אוק" וה"נשיונל ג'יאוגרפיק"
היו גם הם מממנים גדולים של זה.
ולמעשה ייסדנו את הפארק
על בסיס רעיון התרומה
שתשלם את שווה הערך של דמי רשיונות הדיג האבודים
למדינה המאד עניה הזו
כדי לשמור על האזור ללא פגע
באמצע התהליך פגשתי את נשיא קיריבאטי,
הנשיא אנוטה טונג--
הוא מנהיג חשוב באמת,
איש-חזון אמיתי, בעל חשיבה ארוכת טווח--
והוא אמר לי שני דברים כשניגשתי אליו.
הוא אמר, "גרג, יש שני דברים שאני רוצה שתעשה.
האחד, זכור שאני פוליטיקאי,
אז עליך לעבוד עם השרים שלי
ולשכנע את העם של קיריבאטי שזהו רעיון טוב.
שנית, אני רוצה שתנסח עקרונות
שיעמדו מעל הנשיאות שלי.
אינני רוצה לעשות משהו כזה
אם זה ייעלם אחרי שיצביעו נגדי בבחירות."
כך שהיו לנו מנהיגות חזקה מאד, חזון טוב מאד
המון מדע, והמון עורכי דין שהיו מעורבים בעניין.
ננקטו המון צעדים כדי להוציא את זה לפועל.
ובעיקר הודות לכך שקיריבאטי הבינה
שלטובתה, כדאי לה לעשות זאת.
הם הבינו שזאת מטרה משותפת
שלהם
ושל קהיליית השימור.
ואז, ב-2002,
כשהתהליך היה בתנופה מלאה,
התרחש אירוע של הלבנת אלמוגים באיי פניקס.
זהו המשאב שאנו מנסים להציל,
ומסתבר שמתרחש אירוע ההתחממות החם ביותר
מאז ומעולם.
האוקינוס התחמם, כפי שהוא עושה מידי פעם,
והאזור החם התהווה ונתקע
בדיוק מעל איי פניקס למשך שישה חודשים.
הטמפרטורה היתה מעל 32 מעלות צלזיוס למשך 6 חודשים.
וזה בעצם הרג
60 אחוז מהאלמוגים.
אז לפתע האזור הזה שאנו משמרים,
נראה מת, לפחות באזורי האלמוגים.
כמובן שאזורי הים העמוק והאוקינוס הפתוח היו בסדר,
אבל האלמוגים, שכולם אוהבים לראות, היו בצרה.
אז הבשורות הטובות הן שהם השתקמו
וממשיכים להשתקם במהירות,
מהר מכל שונית שאנו מכירים.
תמונה זו צולמה ע"י בריאן סקרי לפני כמה חודשים
כשחזרנו אל איי פניקס
וגילינו שבגלל שזהו מקום מוגן
ויש בו אוכלוסיית דגים בריאה
שדואגת לכסח את האצות
ולשמור את שאר השונית במצב בריא,
האלמוגים משגשגים, פשוט חוזרים לשגשג.
זה כמו שאם מישהו
חולה בכמה מחלות,
קשה לו להחלים והוא עלול למות,
אבל אם צריך להתמודד רק עם מחלה אחת, אפשר להבריא.
וזה כל הסיפור עם התחממות האקלים.
זהו האיום היחיד,
ההשפעה היחידה שהשונית נאלצה להתמודד איתו.
לא היה דיג, לא היה זיהום, לא היה פיתוח חופים,
ולשונית יש כושר השתקמות מלא.
זכרתי את הארוחה שלי עם שר הדיג לפני 10 שנים
כשהעלינו לראשונה את הנושא ודי התלהבתי בזמן הארוחה
ואמרתי, "נראה לי שקהיליית השימור
עשויה לאמץ את הרעיון הזה, אדוני השר."
הוא השתהה, שילב את ידיו ואמר,
"כן, גרג,
אבל השטן יהיה בפרטים," הוא אמר.
וכך בהחלט היה.
10 השנים האחרונות היו פרט אחרי פרט
החל מניסוח התקנות
עבור במשלחות מחקר רבות,
תכניות תקשורת,
כמו שציינתי, צוותי עורכי דין,
מיזכרי הבנות,
הקמת חבר נאמני איי פניקס,
וכעת אנחנו בתהליך גיוס כל התרומה
קיריבאטי הקפיאה את פעילויות הדיג
במצבן הנוכחי כל עוד אנו מגייסים את התרומות.
קיימנו את כנס חבר נאמני האזורים האזורים השמורים של איי פניקס לפני 3 שבועות
כך שהוא מתפקד בצורה מלאה
כישות פעילה
שמנהלת מגעים לגבי רשיונות דיג הפוך עם המדינה.
וחבר הנאמנים הוא שמחזיק ברשיון
ומשלם עבורו למדינה.
כך שזו מערכת מאד איתנה, מאד שקולה,
ומאד יציבה.
מערכת שנבנתה מלמטה למעלה,
והיה חשוב מאד לבנותה
מלמטה למעלה כדי לאבטח אותה.
כך שקיימים כאן כל התנאים להצלחה.
אתם יכולים לקרוא אותם בעצמכם.
אך לדעתי החשוב ביותר מביניהם
היה העבודה יחד עם כוחות השוק
המעורבים במצב.
וזה הבטיח שנוכל להזיז את זה קדימה
וזה היה גם לטובתה של קיריבאטי
וגם לטובת העולם כולו.
אשאיר אתכם עם שקופית אחרונה,
שהיא, איך נשדרג את זה?
איך נגשים את חלומה של סילביה?
לאן אנו עתידים להגיע עם זה?
הנה האוקינוס השקט
עם אזורים ימיים מוגנים נרחבים
ואזורי שימור גדולים.
וכפי שאתם רואים,
יש לנו מעשה טלאים בכל האוקינוס.
סיפרתי לכם זה עתה את הסיפור היחיד
שמאחורי האזור המלבני שבמרכז, איי פניקס,
אבל לכל טלאי ירוק נוסף כאן
יש סיפור משלו.
ומה שעלינו לעשות כעת
הוא להסתכל על כל האוקינוס השקט
כמקשה אחת
וליצור רשת של אזורים ימיים מוגנים
בכל האוקינוס
כדי שנהפוך את האוקינוס הגדול בעולם
למוגן ובר-קיימא
עם הזמן.
תודה רבה לכם.