Kde bolo, tam bolo,
bolo raz miesto nazývané Lesterland.
Lesterland vyzerá dosť ako Spojené štáty.
Ako Spojené štáty, má okolo 311 miliónov ľudí
a z tých 311 miliónov
sa ukáže, že 144 000 majú meno Lester.
Ak je Matt v hľadisku,
len som si požičal, a o chvíľu vrátim
túto postavičku z tvojho seriálu.
Takže 144 000 sa volá Lester,
čo znamená okolo 0,05 % má meno Lester.
Lesterovia v Lesterlande majú nezvyčajnú moc.
V Lesterlande každý volebný cyklus prebehnú dvoje voľby.
Jedny sa nazývajú všeobecné voľby.
Druhé sa nazývajú lesterovské voľby.
Vo všeobecných voľbách hlasujú občania,
ale v lesterovských volia Lesterovia.
A tu je ten trik.
Aby ste kandidovali vo všeobecných voľbách,
musí sa vám dariť extrémne dobre
v lesterovských voľbách.
Nemusíte nevyhnutne vyhrať, ale musí sa vám dariť extrémne dobre.
Čo môžeme povedať o demokracii v Lesterlande?
Môžeme povedať, po prvé,
ako povedal Najvyšší súd v prípade Citizens United,
že ľudia majú najvyšší vplyv na volených zástupcov,
pretože nakoniec sú všeobecné voľby,
ale až potom, keď Lesterovia vybrali
kandidátov do všeobecných volieb.
Po druhé, táto závislosť na Lesteroch zjavne
tvorí mierny, podceňovaný,
mohli by sme povedať maskovaný sklon
k snahe udržať Lesterov šťastnými.
Okej, takže máme bezpochyby demokraciu,
ale je závislá na Lesteroch
a na ľuďoch.
Má súperiace závislosti,
mohli by sme povedať protichodné závislosti,
závislé na tom, kto sú Lesterovia.
Okej. To je Lesterland.
Keď som teda opísal Lesterland, chcel by som, aby ste si uvedomili tri veci.
Číslo jeden, Spojené štáty sú Lesterlandom.
Spojené štáty sú Lesterlandom.
Spojené štáty tiež majú dvoje voľby,
jedny nazývame všeobecné voľby,
druhé by sme mohli volať voľbami peňazí.
Vo všeobecných voľbách volia občania
nad 18, v niektorých štátoch, ak majú občiansky preukaz.
Vo voľbách peňazí volia sponzori
a ako v Lesterlande,
trikom je, že ak chcete kandidovať vo všeobecných voľbách,
musí sa vám extrémne dobre dariť vo voľbách peňazí.
Nemusíte nevyhnutne vyhrať. Tam je Jerry Brown.
Ale musí sa vám extrémne dobre dariť.
Tu je pointa: je tak málo relevantných sponzorov
v USA-lande, ako Lesterov v Lesterlande.
Poviete si, skutočne?
Skutočne 0,05 %?
Nuž, tu sú čísla z 2010:
0,26 % Ameriky
dalo 200 dolárov alebo viac hociktorému federálnemu kandidátovi,
0,05 % dalo maximálnu výšku hociktorému federálnemu kandidátovi,
0,01 % - jedno percento z jedného percenta -
dalo 10 000 dolárov alebo viac federálnym kandidátom
a v tomto volebnom cykle je moja obľúbená štatistika
0,000042 %
- vy, čo počítate, viete, že je to 132 Američanov -
dalo 60 % minutých peňazí zo Super PAC
v cykle, ktorého koniec sme práve videli.
Som iba právnik, pozriem sa na túto škálu čísiel
a je to fér, keď poviem,
že 0,05 % sú našimi významni sponzormi v Amerike.
V tomto zmysle sú sponzori našimi Lestermi.
Čo môžeme povedať o demokracii v USA-lande?
Ako povedal Najvyšší súd v prípade Citizens United,
mohli by sme povedať, že samozrejme ľudia majú najväčší vplyv
na volených zástupcov. Máme všeobecné voľby,
ale až keď si financovatelia vybavia svoje
s kandidátmi, ktorí chcú kandidovať vo všeobecných voľbách.
A číslo dva, zjavne,
táto závislosť na financovateľoch
vytvára mierny, podceňovaný, maskovaný sklon
k udržaniu sponzorov šťastnými.
Kandidáti do Kongresu a členovia Kongresu
minú medzi 30 a 70 % času
na zháňanie peňazí, aby sa dostali späť do Kongresu
alebo aby sa ich strana dostala späť k moci
a my sa potrebujeme spýtať, čo im to robí,
týmto ľuďom, keď trávia čas
pri telefóne, vyvolávajúc ľuďom, ktorých nikdy predtým nestretli,
ale vyvolávajúc najmenšiemu kúsku toho jedného percenta?
Ako každý, aj oni
si vypracujú šiesty zmysel, neustále povedomie
o tom, ako ich činnosť môže ovplyvniť schopnosť zohnať peniaze.
Stanú sa, slovami "Aktov X",
meňavkami, keď neustále prispôsobujú svoje názory
vo svetle toho, čo vedia, že im môže pomôcť zohnať peniaze,
nie pri problémoch 1 k 10,
ale 11 k 1000.
Leslie Byrneová, demokratka z Virginie,
opisuje, že keď išla do Kongresu,
povedal jej kolega: "Vždy buď náklonná k zelenej."
Aby to potom objasnila, pokračovala:
"Nebol environmentalista." (smiech)
Takže aj tu máme demokraciu,
demokraciu závislú na financovateľoch
a závislú na ľuďoch,
súperiacich záujmoch,
možno konfliktu záujmov,
závislých na tom, kto sú sponzori.
Okej, Spojené štáty sú Lesterland, pointa číslo jeden.
Tu je pointa číslo dva.
Spojené štáty sú horšie ako Lesterland,
horšie ako Lesterland, pretože môžete si predstaviť v Lesterlande,
ak my, Lesteri, by sme dostali list z vlády, ktorý by hovoril,
"Hej, môžete si vybrať, kto bude kandidovať vo všeobecných voľbách,"
uvažovali by sme možno o nejakom druhu aristokracie Lesterov.
Viete, existujú Lesteri z každej časti spoločnosti.
Existujú bohatí Lesteri, chudobní, čierni, bieli,
nie veľa žien Lesteriek, ale to dajte na sekundu bokom.
Máme Lesterov zo všadiaľ. Mohli by sme rozmýšľať:
"Čo by sme mohli urobiť na zlepšenie Lesterlandu?"
Je prinajmenšom možné, že Lesteri by konali pre dobro Lesterlandu.
Ale v našej krajine, v tejto krajine, USA-lande,
určite existujú niektorí sladkí Lesteri,
mnohí z nich tu dnes v tejto miestnosti,
ale drvivá väčšina Lesterov koná pre Lesterov,
pretože meniace sa koalície, ktoré zahŕňajú tých 0,05 %,
ich nezahŕňajú pre verejný záujem.
Je to pre ich súkromný záujem. V tomto zmysle sú USA horšie ako Lesterland.
A nakoniec, pointa číslo tri:
čokoľvek chce niekto povedať o Lesterlande,
na pozadí jeho histórie, tradícií,
v našej krajine, v USA-lande, Lesterland je korupcia,
korupcia.
Korupciou nemyslím peniaze v hnedých papierových vreckách
ukrývané medzi členmi Kongresu.
Nemyslím korupciu v zmysle Roda Blagojevicha.
Nemyslím hocijaký kriminálny čin.
Hovorím o korupcii, ktorá je perfektne legálna.
Je príbuzná tvorcom základov tejto republiky.
Tvorcovia nám dali niečo, čo nazývali republikou,
ale republikou mysleli reprezentatívnu demokraciu
a reprezentatívnou demokraciou mysleli vládu,
ako to Madison podal vo Federalist 52, ktora by mala odnož,
ktorá by bola závislá len na ľuďoch.
Takže tu je model vlády.
Majú ľudí a vládu
s výhradnou závislosťou,
ale problém je ten, že Kongres si vyvinul inú závislosť,
ktorá už nezávisí iba na ľuďoch,
ale čoraz viac na sponzoroch.
Toto je tiež závislosť,
ale iná a je v konflikte so závislosťou iba na ľuďoch,
pokým sponzori nie sú ľuďia.
Toto je korupcia.
Sú dobré správy a zlé správy o tejto korupcii.
Kúsok dobrej správy je, že je to obojstranná
korupcia s rovnakými možnosťami.
Blokuje ľavicu v celej škále problémov dôležitých pre nás vľavo.
Blokuje aj pravicu,
keď základné argumenty pravice robí čoraz nemožnejšími.
Pravica chce malú vládu.
Keď bol Al Gore viceprezidentom, jeho tím chcel
deregulovať podstatnú časť telekomunikačného priemyslu.
Hlavný metodik vzal tento nápad na Capitol Hill
a ako mi hlásil,
odpoveď bola: "V žiadnom prípade!
Ak zderegulujeme týchto chlapíkov,
ako od nich zoženieme peniaze?"
Toto je systém, ktorý je navrhnutý na zachovanie statusu quo,
vrátane statusu quo veľkej a invazívnej vlády.
Pracuje proti ľavici a pravici
a to je, povedali by ste, dobrá správa.
Ale je tu aj zlá správa.
Je to patologická, demokraciu ničiaca korupcia,
pretože v hocijakom systéme,
kde sú členovia závislí
na najmenšej časti z nás kvôli ich voľbám,
to znamená, že najmenšie množstvo z nás,
to najmenšie, najmenšie množstvo z nás
môže blokovať reformu.
Viem, že to malo byť čosi ako skala alebo niečo.
Viem nájsť iba syr. Prepáčte.
Zablokovať reformu.
Pretože tu existuje ekonómia, ekonómia vplyvu,
ekonómia s lobistami v strede,
ktorá sa živí na polarizácii.
Živí sa na disfunkcii.
Čím horšie pre nás,
tým lepšie pre zháňanie financií.
Henry David Thoreau: "Je tisíc takých, čo sekajú
vetvy zla v pomere k jednému, ktorý udiera na koreň."
Toto je ten koreň.
Okej, každý jeden z vás to pozná.
Nemohli by ste tu byť, keby ste to nepoznali, ale aj tak to ignorujete.
Ignorujete to. Toto je nemožný problém.
Sústreďujete sa na možné problémy,
ako odstraňovanie detskej obrny zo sveta,
či fotenie každej jednej ulice na svete,
či budovanie prvého skutočného univerzálneho prekladača,
či budovanie továrne na jadrovú fúziu vo vašej garáži.
Toto sú tie riešiteľné problémy, takže ignorujete --
(smiech) (potlesk) --
takže ignorujete korupciu.
Ale my už viac nemôžeme ignorovať túto korupciu.
(potlesk)
Potrebujeme vládu, ktorá pracuje.
A nepracuje pre ľavicu alebo pravicu,
ale pre ľavicu a pravicu,
občanov ľavice a pravice,
pretože žiadna praktická reforma nie je možná,
kým neukončíme túto korupciu.
Takže chcem, aby ste schmatli problém, o ktorý sa najviac zaujímate.
Klimatické zmeny sú moje, ale mohla by to byť finančná reforma
alebo jednoduchší daňový systém alebo nerovnosť.
Schmatnite ten problém, posaďte ho pred seba,
pozrite sa mu do očí a povedzte, že tento rok nie sú Vianoce.
Už nikdy nebudú Vianoce.
Nikdy nevyriešime váš problém,
kým neopravíme najprv tento problém.
Takže nie je to môj problém, ktorý je najdôležitejší. Nie je.
Váš je ten najdôležitejší, ale môj je ten prvý,
problém, ktorý musíme vyriešiť, kým nevyriešime
problémy, o ktoré sa zaujímate.
Žiadna rozumná reforma a nemôžeme si dovoliť
svet, budúcnosť, bez rozumnej reformy.
Okej. Tak ako to urobíme?
Ukazuje sa, že analýza je jednoduchá.
Ak je problémom, že členovia trávia nezyčajné
množstvo času na zháňanie peňazí od najmenšej časti Ameriky,
riešením je prinútiť ich tráviť tým menej času,
a zháňať peniaze z väčšej časti Američanov,
aby sa to rozložilo,
aby sa rozložil vplyv financovateľov a mohli by sme tak obnoviť myšlienku
závislosti jedine na ľuďoch.
A aby sa to dosiahlo, netreba ústavný dodatok,
zmenu Prvého dodatku.
Bol by potrebný jediný zákon,
ktorý by stanovil, čo myslíme
voľbami financovanými "malými dolármi",
zákon kampaní financovaných občanmi
a existuje množstvo takýchto návrhov:
Zákon "férové voľby teraz",
Americký antikorupčný zákon,
nápad z mojej knihy, ktorý nazývam Grant and Franklin Project,
aby sa ľuďom dávali poukážky na financovanie volieb,
nápad Johna Sarbanesa nazývaný Zákon Grassroots Democracy.
Každý z nich by vyriešil túto korupciu
rozložením vplyvu financovateľov na všetkých z nás.
Analýza je tu jednoduchá.
Jedine politika je tvrdá, nemožne tvrdá,
pretože táto reforma by zmenšila K Street
a Capitol Hill, ako povedal kongresman Jim Cooper,
demokrat z Tennessee,
sa stal farmárskou ligou pre K Street.
Členovia a štáb a byrokrati majú
v hlavách čoraz viac spoločný biznis-model,
ktorý sa sústreďuje na ich život po vládnutí,
život lobistov.
50 % Senátu medzi rokmi 1998 a 2004
odišlo, aby sa stalo lobistami, 42 % Snemu.
Tie čísla neskôr ešte vystúpili
a ako spočítala United Republic posledného apríla,
priemerný nárast platu tých, ktorých sledovali,
bol 1452 %.
Takže je fér spýtať sa, ako je možné, aby to zmenili?
Teraz už chápem tento skepticizmus.
Chápem ho. Chápem túto myšlienku nereálnosti.
Ale "nezožeriem" ju.
Toto je riešiteľný problém.
Ak si pomyslíte na problémy, ktoré sa naši rodičia pokúšali riešiť
v 20-tom storočí,
problémy ako rasizmus, sexizmus
alebo problém, s ktorým bojujeme v tomto storočí, homofóbia,
sú to tvrdé problémy.
Neprestanete byť rasistom zo dňa na deň.
Trvá to generácie, aby sa vytrhla tá intuícia, to DNA
z duše ľudí.
Ale toto je problém len motivačných odmien.
Zmeňte ich a zmení sa správanie
a štáty, ktoré prevzali systémy financované malým dolárom,
uzreli takpovediac cez noc zmenu v praxi.
Keď Connecticut prevzal tento systém,
v prvom roku 78 % volených zástupcov
sa vzdalo veľkých príspevkov a vzali iba malé.
Je to riešiteľné
nie tým, že sme demokratmi,
nie tým, že sme republikánmi.
Je to riešiteľné tým, že sme občanmi,
tým, že sme TEDákmi.
Pretože ak chcete naštartovať reformu,
pozrite sa, mohol by som ju naštartovať
za polovicu ceny riešenia hospodárenia s energiami,
mohol by som vám dať späť republiku.
Okej. Aj keď som vás možno ešte nepresvedčil,
aj keď neveríte, že je to možné,
päť rokov od mojej poslednej prednášky na TEDe ma naučilo,
keď som o tomto probléme rozprával stále dokola,
že aj keď si myslíte, že je to nemožné, nie je to podstatné.
Je to irelevantné.
Hovoril som raz v Dartmouthe a jedna žena vstala, keď som dorozprával,
že píšem knihu a povedala mi:
"Profesor, presvedčili ste ma, že je to beznádejné.
Nedá sa nič robiť."
Keď to povedala, škrabal som sa.
Pokúšal som sa vymyslieť, ako odpovedať na beznádej.
Aký je zmysel beznádeje?
A napadol mi obraz môjho šesťročného syna.
Predstavil som si doktora, ktorý ide ku mne a hovorí:
"Váš syn má rakovinu mozgu a nedá sa nič robiť.
Nič sa nedá robiť."
Neurobil by som nič?
Iba by som posedával? Akceptoval to? Okej, nič sa nedá robiť?
Idem vymýšľať Google Glass.
Samozrejme, že nie. Urobil by som, čo by som mohol,
a spravil by som čokoľvek, pretože o tom je láska,
že nezáleží, aké sú šance a že urobíte
čokoľvek, čo len môžete, došľaka, nech idú šance do hája.
A potom som uvidel to zjavné prepojenie, pretože my, liberáli,
milujeme túto krajinu.
(smiech)
Takže keď vedátori a politici
hovoria, že zmena je nemožná,
láska k vlasti povie,
že je to irelevantné.
Strácame niečo vzácne,
niečo, čo každý v tejto miestnosti miluje,
ak stratíme túto republiku, takže konáme
ako môžeme, aby sme dokázali týmto vedátorom, že sa mýlia.
Takže tu je moja otázka:
Máte tú lásku?
Lebo ak áno,
potom čo, dočerta, vy alebo my robíme?
Keď bol Ben Franklin odvezený z ústavného konventu
v septembri 1787, zastavila ho na ulici žena, ktorá povedala:
"Pán Franklin, čo ste ukuli?"
Franklin povedal: "Republiku, madam, ak si ju udržíte."
Republiku. Reprezentatívnu demokraciu.
Vládu závislú iba na ľuďoch.
My sme tú republiku stratili.
Každý z nás musí konať, aby ju získal späť.
Ďakujem veľmi pekne.
(potlesk)
Ďakujem. Ďakujem. Ďakujem. (potlesk)