Tyler Dewar: Dabar jaučiuosi,
lyg visi kiti kalbėtojai
jau pasakė būtent tai, ką norėjau pasakyti aš.
(Juokas)
Ir man atrodo, jog vienintelis dalykas, kurį galiu pasakyti,
tai padėkoti jums visiems už jūsų geranoriškumą.
TD: Bet galbūt su šia dvasia,
įvertindamas jūsų geranoriškumą,
aš galėčiau pasidalinti su jumis
trumpa istorija apie save.
TD: Nuo tada, kai buvau labai jaunas ir vėliau,
man buvo skirta
daugybė įvairių įsipareigojimų.
ir man visados atrodė, kol buvau jaunas,
kad viskas jau buvo suorganizuota be manęs.
Visi mano planai jau buvo sukurti.
Man buvo duoti rūbai, kuriuos turėjau vilkėti,
ir pasakyta, kur turėjau būti,
davė šiuos labai vertingus
ir šventai atrodančius rūbus
su supratimu,
kad tai kažkas šventa ir svarbu.
TD: Bet prieš įsiveržiant šiam formaliam gyvenimo būdui,
aš gyvenau rytų Tibete su savo šeima.
Ir kai man buvo septyneri metai,
visiškai netikėtai
į mano namus atvyko paieškos grupė.
Jie ieškojo sekančio Karmapos,
ir aš pastebėjau, kad jie kalbėjo su mano mama ir tėčiu,
ir naujienos atėjo ligi manęs, jie man sakė,
kad aš esu Karmapa.
Žmonės dažnai manęs klausia, kaip tomis dienomis
aš jaučiausi.
Kaip jaučiausi, kai jie atėjo ir pasičiupo mane,
ir mano gyvenimo būdas iš esmės pasikeitė?
Ir ką aš dažniausiai atsakau, tai kad
tuo metu
man tai atrodė ganėtinai įdomus procesas.
Aš maniau, kad bus visai smagu,
ir ten bus daugiau daiktų, su kuriais galėsiu žaisti.
(Juokas)
TD: Bet tai pasirodė nesą taip jau smagu ir linksma,
kaip aš maniau būsiant.
Aš buvau įmestas
į gan griežtai kontroliuojamą aplinką.
Ir tuojau pat
daugybė įvairių pareigų
dėl mano mokymosi ir taip toliau, buvo užkrauta ant mano pečių.
Aš didžiąja dalimi likau atskirtas nuo savo šeimos,
įskaitant mano motiną ir tėvą.
Aš neturėjau daug asmeninių draugų,
su kuriais galėčiau praleisti laiką,
bet iš manęs buvo tikimasi, kad aš atliksiu
tas paskirtas pareigas.
Taigi pasirodė, kad mano svajonė
apie linksmą gyvenimą būnant Karmapa
nesiruošė išsipildyti.
Labiau jautėsi,
kad su manimi elgiamasi lyg su statula,
ir aš turėjau sėdėti vienoje vietoje
kaip statula.
TD: Nepaisant to, aš jaučiau, kad
nors ir buvau atskirtas nuo man brangių žmonių -
ir, žinoma, dabar aš dar toliau.
Kai man buvo 14, aš pabėgau iš Tibeto
ir tapau dar labiau atskirtas
nuo savo motinos ir tėvo,
savo giminių, draugų
ir savo gimtinės.
Bet vis dėlto,
mano širdyje nėra jokio realaus atskirtumo jausmo
kalbant apie meilę, kurią jaučiu
šiems žmonėms.
Aš vis dar jaučiu labai stiprų meilės ryšį
su visais šiais žmonėmis
ir su savo žeme.
TD: Ir aš vis dar
palaikau ryšį su savo motina ir tėvu,
nors ir nedažnai.
Aš retkarčiais pasikalbu
su savo motina telefonu.
Ir mano patyrimas toks,
kai aš šneku su ja,
sulig kiekviena praeinančia sekunde
mūsų pokalbio metu,
meilės jausmas, jungiantis mus,
veda mus arčiau ir arčiau.
TD: Taigi tai buvo tik keletas pastebėjimų
apie mano paties asmeninį gyvenimą.
Ir kitų dalykų, kuriais noriu su jumis pasidalinti, požiūriu,
idėjų požiūriu,
aš manau, kad yra nuostabu turėti tokį įvykį kaip šis,
kur tiek daug žmonių iš skirtingų aplinkų ir vietų
gali susirinkti,
keistis idėjomis
ir kurti draugystės ryšius vienas su kitu.
Ir manau, kad tai simbolizuoja tai,
ką matome pasaulyje bendrai,
kad pasaulis tampa vis mažesnis ir mažesnis,
ir kad visi pasaulio žmonės
mėgaujasi didesnėmis bendravimo galimybėmis.
Tai nuostabu,
bet mes taip pat turėtume prisiminti,
kad mes turėtume kurti panašų procesą viduje.
Kartu su išoriniu vystymusi
ir didėjančiomis galimybėmis,
turėtų vykti ir vidinis augimas,
ir saitų tarp mūsų širdžių stiprinimas,
lygiai kaip ir išorinių jungčių.
Taigi mes kalbėjome ir girdėjome kalbų
apie dizainą šią savaitę.
Aš manau, kad mums svarbu prisiminti,
kad mes turime
nepaliauti stengtis,
tobulinant
savo širdžių dizainus.
Mes girdėjome daug apie technologijas per šią savaitę,
ir mums yra svarbu nepamiršti
dėti daug energijos
tobulinant širdies technologiją.
TD: Taigi, nors aš ir gan laimingas
dėl nuostabių atradimų, vykstančių pasaulyje,
tačiau vis dar jaučiu esant kliūčių,
kai kalba pasisuka
apie mūsų gebėjimą
suartėti vienam su kitu širdies į širdį, arba proto į protą, lygmenyje.
Aš jaučiu, kad yra tam tikrų dalykų,
kurie pastoja mums kelią.
TD: Mano santykis
su šia idėja, širdies į širdį arba proto į protą sąryšiu,
yra gan įdomus,
kadangi, kaip dvasinis lyderis, aš visados stengiuosi
atverti savo širdį kitiems
ir pasiūlyti save
šiam širdies į širdį, proto į protą ryšiui,
su kitais žmonėmis iš visos širdies,
bet tuo pačiu metu
man visad buvo kartojama,
kad aš turiu teikti didesnę svarbą intelektui,
nei širdies į širdį ryšiui,
kadangi, būnant mano pozicijoje,
jei aš nesivadovausiu visų pirma intelektu,
man gali nutikti kas nors pavojingo.
Taigi, tai gan įdomus paradoksas.
Bet vieną kartą man teko patirti išties sukrečiantį dalyką,
kai grupė afganistaniečių
atėjo manęs aplankyti,
ir mes išties įdomiai pasikalbėjome.
TD: Taigi mes galiausiai pradėjome kalbėti apie Bamiyanio Budas,
kurios, kaip žinote,
prieš keletą metų buvo sunaikintos Afganistane.
Bet mūsų pokalbio pagrindas
buvo skirtingas požiūris į dvasingumą
tarp islamo
ir budizmo tradicijų.
Žinoma, islame
dėl mokymų, paremtų garbinimo koncepcija,
nerastumėte tiek daug
fizinių dievybių atvaizdų,
simbolizuojančių dvasinį išsilaisvinimą,
kiek jų yra budizmo tradicijoje,
kur, be abejo, yra daug Budos statulų,
kurios yra didžiai garbinamos.
Taigi, mes kalbėjomės apie skirtumus
tarp tradicijų,
ir apie tai, ką daugelis žmonių laikė
Bamiyanio Budų sunaikinimo tragedija,
bet aš pasiūliau idėją,
kad galbūt galime žiūrėti į tai pozityviau.
Ką mes matėme Bamiyanio Budų sunaikinime,
buvo materijos susieikvojimas,
tam tikros kietos medžiagos
kritimas žemyn ir išsiskaidymas.
Galbūt mes galėtume tai laikyti įvykiu, panašesniu
į Berlyno sienos griuvimą,
kada perskyrimas,
laikęs dvi grupes žmonių atskirai vienus nuo kitų,
sugriuvo ir atvėrė duris
tolimesniam bendravimui.
Taigi aš manau, kad tokiu būdu
mes visada galime
įgyti kažką naudingo,
kas padėtų mums geriau suprasti vienas kitą.
TD: Taigi, turint omenyje tobulėjimą,
apie kurį kalbėjau
šioje konferencijoje,
aš tikrai jaučiu,
kad tobulėjimas, kurį darome,
neturi kurti dar daugiau naštos
mums, kaip žmogiškoms būtybėms,
bet turi būti naudojamas
patobulinti
mūsų esminį gyvenimo būdą,
kaip mes gyvename pasaulyje.
TD: Žinoma, aš džiaugiuosi
Indijos vystymusi, augimu ir pakilimu,
kilmingosios Indijos žemės, didingos Indijos šalies,
bet tuo pačiu metu, manau,
kaip kai kurie mūsų jau minėjo,
mes turime suvokti,
kad kai kurie šio pakilimo aspektai
ateina tik paaukojus
pačią žemę,
ant kurios stovime.
Taigi, kol mes kopiame į medį,
kai kurie dalykai, kuriuos darome,
kad galėtume kopti medžiu aukštyn
iš tiesų pakerta
pačias medžio šaknis.
Ir taip,
kas, mano manymu, už to slypi,
yra klausimas, ne tik apie turėjimą informacijos apie tai, kas vyksta,
bet apie skyrimą jai atitinkamo dėmesio,
ir leidimą jai pakreipti mūsų motyvaciją
link buvimo sąžiningais
ir nuoširdžiai pozityviais.
Mes išgirdome šią savaitę
apie siaubingas kančias, pavyzdžiui,
kurias tiek daug pasaulio moterų
kenčia diena iš dienos.
Mes turime tą informaciją,
bet, kaip mums dažnai nutinka,
mes išties nenusprendžiame teikti jai tinkamo dėmesio.
Mes iš tikrųjų nepasirenkame leisti jai
sukelti pasikeitimą mūsų širdyse.
Taigi, aš manau, kad pasauliui kelias į priekį -
tas, kuris suteiks išorinio tobulėjimo keliui
harmoniją
su tikros laimės šaknimis --
yra tai, kad mes leisime
informacijai, kurią mes turime,
iš tikrųjų pakeisti mūsų širdis.
TD: Taigi aš manau, kad nuoširdi motyvacija
yra labai svarbi mūsų ateities gerovei
ir giliam žmogiškos pilnatvės jausmui,
ir aš manau, kad tai reiškia pasinėrimą į
tai, ką darai dabar.
Kad ir kokį darbą bandai nuveikti dabar, kad pagelbėtum pasauliui,
pasinerk į tai,
pajusk to dalyko pilną skonį.
TD: Taigi, nuo tada, kai mes čia susirinkome šią savaitę,
mes įkvėpėme milijonus kartų, drauge,
ir galbūt mes nepamatėme
jokių pakitimų
mūsų gyvenimo eigoje,
bet mes dažnai praleidžiame labai subtilius pakitimus.
Ir aš manau,
kad kartais mes išvystome
grandiozines idėjas,
kaip mes suprantame
laimę,
bet tai, jei mes kreipiame dėmesį,
mes galime pamatyti, kad egzistuoja maži laimės ženklai
kiekviename įkvėpime, kurį mes padarome.
TD: Taigi, kiekvienas iš jūsų, kurie čia atėjote,
esate tokie talentingi,
ir jūs turite tiek daug ką pasiūlyti pasauliui,
aš manau, tai būtų geras ženklas užbaigti tuo,
tiesiog paskirkite akimirką
įvertinti, kokie laimingi mes esame,
kad galime susirinkti štai tokiu būdu ir keistis idėjomis,
ir išties iššaukti stiprų įkvėpimą
ir energiją savyje,
kad mes pasiimsime gėrį,
kuris buvo sukurtas šioje konferencijoje,
varomąją jėgą, pozityvumą,
ir paskleisime bei įtvirtinsime tai
visuose pasaulio kampeliuose.
Karmapa: Rytoj bus mano kalba.
TD: Lakshmi dirbo nepaprastai sunkiai,
net ir pakviesdama mane,
jau nekalbant apie visa kita, ką ji padarė,
kad tai įvyktų,
ir aš kartkartėmis kaži kaip priešinausi,
ir buvau labai susijaudinęs visą savaitę.
Jaučiausi apsvaigęs, blogos nuotaikos ir taip toliau,
ir žmonės klausė manęs, kodėl.
Aš jiems atsakydavau: "Tai dėl to, kad rytoj turėsiu sakyti kalbą."
Ir taip Lakshmi turėjo visa tai tai iškęsti,
bet aš labai vertinu
galimybę, kurią ji man suteikė,
būti čia.
Ir jums, kiekvienam, labai dėkoju.
(Plojimai)
Karmapa: Labai jums ačiū.
(Plojimai)