Tyler Dewar: Kako se sada osjećam
jest da su svi drugi govornici
rekli točno ono što sam ja htio reći.
(Smijeh)
I čini mi se kako je jedina stvar koja mi je ostala za reći
jest zahvaliti se svima na ljubaznosti.
TD: Ali možda u duhu
poštivanja vaše ljubaznosti,
mogao bih podijeliti s vama
malu priču o sebi.
TD: Od vremena kada sam bio jako mlad, naovamo,
dano mi je
puno različitih odgovornosti,
i uvijek mi se činilo, kada sam bio mlad,
kako mi je sve servirano.
Svi planovi za mene su već napravljeni.
Dana mi je odjeća koju sam morao nositi,
i rečeno mi je gdje bih trebao biti,
s obzirom na taj jako dragocjen
i svet ogrtač koji sam nosio;
s razumijevanjem
kako je to nešto sveto i važno.
TD: Ali prije nego što mi se dogodio taj formalni životni stil,
živio sam u istočnom Tibetu sa svojom obitelji.
I kada sam imao sedam godina,
iznenada,
potraga je stigla u moj dom.
Oni su tražili slijedećeg Karmapa,
i primjetio sam kako razgovaraju s mojim mamom i tatom,
i vijesti su došle do mene u kojima su mi rekli
kako sam ja Karmapa.
I tih dana, ljudi su me stalno pitali,
kakav je bio osjećaj.
Kakav je bio osjećaj kada su došli i odveli vas,
a vaš životni stil se skroz promijenio?
I ono što uglavnom kažem je,
u to vrijeme,
bila je to prilično interesantna ideja za mene.
Mislio sam kako će stvari biti prilično vesele
i kako će biti više stvari za igru.
(Smijeh)
TD: Ali nije ispalo tako veselo i zabavno
kao što sam mislio da će biti.
Bio sam smješten
u prilično strogo kontroliranom okruženju.
I bez odlaganja,
puno različitih odgovornosti,
u smislu moje edukacije i tako dalje, bilo mi je natovareno.
Bio sam odvojen, uglavnom, od svoje obitelji,
uključujući moju majku i oca.
Nisam imao puno osobnih prijatelja
s kojima bih provodio vrijeme,
ali se od mene očekivalo da izvodim
te propisane dužnosti.
Tako je ispalo da se moja maštarija
o zabavnom životu Karmapa
neće ostvariti.
Više sam se osjećao
kako me tretiraju kao statuu,
i od mene se očekivalo da sjedim na jednom mjestu
kao što bi statua stajala.
TD: Unatoč svemu, osjećao sam,
iako sam bio odvojen od svojih voljenih --
i, naravno, sada sam još udaljeniji.
Kada mi je bilo 14, pobjegao sam iz Tibeta
i postao sam još udaljeniji
od svojih majke i oca,
svojih rođaka, svojih prijatelja
i svoje domovine.
Ali unatoč svemu,
ne postoji stvarni osjećaj odvojenosti od samoga sebe u mom srcu,
u smislu ljubavi koju osjećam
za te ljude.
Osjećam, još uvijek, snažnu vezu ljubavi
za te ljude
i za zemlju.
TD: I još uvijek
sam u vezi sa svojim majkom i ocem,
iako ne često.
Pričam sa svojom majkom
jednom za vrijeme plavog mjeseca preko telefona.
I moje iskustvo je
dok pričam s njom,
sa svakom sekundom koja prođe
tijekom našeg razgovora,
osjećaj ljubavi koji nas veže
nas sve više zbližava.
TD: Dakle to je bilo nekoliko opažanja
o mojoj osobnoj povijesti.
I u smislu drugih stvari koje želim s vama podijeliti,
u smislu ideja,
mislim kako je prekrasno imati situaciju poput ove,
gdje se toliko puno ljudi koji imaju različitu povijest i podrijetlo
mogu naći zajedno,
izmjenjivati ideje
i graditi odnose prijateljstva jedni s drugima.
I mislim kako je to simbol
onoga što vidimo u svijetu općenito,
kako svijet postaje sve manji i manji,
i kako svi ljudi na svijetu
uživaju više prilika za povezivanje.
To je prekrasno,
ali trebali bismo također zapamtiti
kako bismo trebali imati sličan proces koji će se događati iznutra.
Zajedno s vanjskim razvojem
i povećanjem prilika,
trebala bi postojati i unutrašnji razvoj
i produbljavanje naših srčanih veza
jednako kao i naših vanjskih veza.
Tako smo razgovarali i čuli neke stvari
o dizajnu ovaj tjedan.
Mislim kako je za nas važno zapamtiti
kako trebamo
gurati naprijed
u nastojanju
dizajniranja srca.
Čuli smo jako puno o tehnologiji ovaj tjedan,
i važno nam je zapamtiti
kako moramo investirati puno energije
u poboljšanje tehnologije našeg srca.
TD: Čak iako sam donekle sretan
zbog prekrasnih dostignuća koja se događaju u svijetu,
još uvijek, osjećam prepreke,
kada dođe
do sposobnosti koju imamo
da se povežemo jedni s drugima na razini srca-sa-srcem, ili uma-s-umom.
Osjećam kako postoje neke stvari
koje su nam na putu.
TC: Moj odnos
s ovim konceptom veza srca-sa-srcom ili uma-s-umom,
je zanimljiv,
jer, kao spiritualni vođa, uvijek pokušavam
otvoriti srce drugima
i ponuditi se
za vezu srca-sa srcem i uma-s-umom
na autentičan način drugim ljudima,
ali u isto vrijeme,
uvijek su mi savjetovali
kako moram naglašavati inteligenciju
ispred veze srca-sa-srcem,
jer, biti u poziciji poput moje,
ako se ne pouzdam primarno u inteligenciju,
onda mi se nešto opasno može dogoditi.
Ovdje je interesantan paradoks u igri.
Ali imao sam neobično iskustvo jednom,
kada je grupa iz Afganistana
došla da me posjeti,
i imali smo stvarno interesantan razgovor.
TD: Završili smo govoreći o Bamiyanskim Budama,
koje su, kao što znate,
bile uništene prije nekoliko godina u Afganistanu.
Ali osnova našeg razgovora
bio je drugačiji pristup spiritualnosti
od strane muslimanske
i budističke tradicije.
Naravno, u muslimanskoj tradiciji,
zbog učenja oko koncepta obožavanja,
ne možete pronaći toliko
fizičkih reprezentacija božanstvenosti
ili spiritualnog oslobođenja
kao što možete u budističkoj tradiciji,
gdje, naravno, postoji jako puno statua Bude
koje su visoko štovane.
Dakle, pričamo o razlikama
između tradicija
i onome što su mnogi ljudi zamijetili
kao tragediju uništavanja Bamiyanskih Buda,
ali ja sam ponudio sugestiju
kao bismo možda na to mogli gledati na pozitivan način.
Ono što smo vidjeli u uništavanju Bamiyanskih Buda
bila je deplijacija važnosti,
neka čvrsta tvar
se srušila i dezintegrirala.
Možda bi mogli gledati na to kao nešto slično
padu Berlinskog zida
gdje je podijela
koja je držala dva tipa ljudi odvojenima
pala i otvorila vrata
za buduću komunikaciju.
Tako mislim kako je, na ovaj način,
za nas uvijek moguće
izvući nešto pozitivno
što će nam pomoći da drugoga razumijemo bolje.
TD: Tako, s obzirom na razvoj
o kojem smo pričali
na ovoj konferenciji,
stvarno osjećam
kako razvoj koji stvaramo
ne bi trebao stvarati daljnja opterećenja
za nas, ljudska bića,
već bi se trebala koristiti
za poboljšanje
našeg bazičnog životnog stila
kako živimo u svijetu.
TD: Naravno, radujem se
razvoju i rastu i napretku
plemenite zemlje Indije, velike zemlje Indije,
ali u isto vrijeme, mislim,
kao što su neki od nas prepoznali,
mislim kako moramo biti svjesni
kako neki aspekti tog napretka
dolaze na trošak
temelja
na kojem stojimo.
Tako, dok se penjemo po drvetu,
neke od stvari koje radimo
kako bismo se penjali
u stvari potkopavaju
korijen drveta.
I tako,
ono što ja mislim se svodi
na pitanje o, ne samo posjedovanja informacije o tome što se događa,
već obraćanje pažnje na to
i dozvole da nam to promijeni motivaciju
kako bismo postali iskreniji
i stvarno pozitivni.
Čuli smo, ovaj tjedan
o strašnim patnjama, na primjer,
koje tolike žene svijeta
trpe iz dana u dan.
Imamo informacije,
ali ono što nam se često događa
jest da izaberemo kako nećemo obraćati pažnju.
U stvari ne dozvoljavamo si da
taj razlog uzrokuje promjenu u našim srcima.
Tako mislim kako je put naprijed za svijet --
onaj koji će nam omogućiti put vanjskog razvoja
u harmoniji
sa stvarnim korijenom sreće --
onaj koji dozvoljava
da informacije koje imamo
stvore promjenu u našim srcima.
TD: Mislim kako je iskrena motivacija
jako važna za naše buduće blagostanje,
ili duboko osjećanje blagostanja kao ljudi,
i mislim kako to znači utonuće u
štogod da radite sada.
Kojigod posao sada pokušavate raditi da poboljšate svijet,
utonite u njega,
okusite ga u potpunosti.
TD: S obzirom da smo ovdje ovaj tjedan,
zajedno napravili milijune izdisaja,
i možda smo svjedočili
nekim promjenama
koje se događaju u našim životima,
ali često propuštamo zapaziti suptilnije promjene.
I mislim
kako ponekad razvijamo
velike koncepte
ono kako sreća
izgleda za nas,
dok u stvari, kada bismo obratili pažnju,
mogli bi vidjeti kako postoje mali simboli sreće
u svakom našem udisaju.
TD: Tako je svatko od vas tko je došao ovdje
toliko talentiran,
i imate toliko puno za ponuditi svijetu,
mislim kako bi bilo dobro zaključiti
da uzmete trenutak
i zahvalite kako smo sretni
što smo se okupili na ovaj način i razmijenili ideje
i stvarno stvorite snažnu aspiraciju
i energiju unutar sebe
koja će uzeti dobro
koje je došlo od ove konferencije,
momentum, pozitivnost,
i to ćemo rasprostrijeti i posaditi
u sve kutove svijeta.
Njegova Svetost Karmapa: Sutra je moj govor.
TD: Lakshmi je radila nevjerojatno teško,
kako bi me pozvala,
na stranu sve ostalo što je napravila
kako bi se ovo dogodilo,
a ja sam se ponekad opirao,
i bio sam također prilično nervozan cijeli tjedan.
Osjećao sam se boležljivo i vrtoglavo i tako dalje,
i ljudi bi me pitali, zašto.
Rekao bih im, "To je zato jer imam govor sutra."
I tako je Lakshmi morala prolaziti sa mnom kroz sve to,
ali ja jako cijenim
priliku koju mi je dala
da budem ovdje.
I vama, svima, hvala vam puno.
(Pljesak)
NjV: Hvala vam puno.
(Pljesak)