Jeg arbejder med to ting: Jeg laver mobile computere og studerer hjerner.
Dagens præsentation handler om hjerner og
hey, jeg har en hjernefan derude et sted.
(Latter)
Hvis jeg kan få mit første slide op,
kan I se titlen på min præsentation og mine to tilhørsforhold.
Så jeg vil fortælle om, hvorfor vi ikke har en god teori om hjernen,
hvorfor det er vigtigt, at vi udvikler en og hvad vi kan gøre ved det.
Alt det vil jeg forsøge at gøre på 20 minutter. Jeg har to tilhørsforhold.
De fleste af jer kender mig fra min tid hos Palm og Handspring
men jeg driver også et nonprofit videnskabeligt forskningscenter
som hedder Redwoodcentret for Neurovidenskab i Menlo Park
vi studerer teoretisk neurovidenskab,
og vi studerer hvordan neocortex virker.
Alt det vil jeg tale om her.
Jeg har en enkelt slide om mit andet liv, computer livet, og det er denne her.
Det her er nogle af de produkter, jeg har arbejdet på de sidste 20 år,
det starter ved den originale bærbare og går frem til de første tablet computere
og så videre, indtil vi ender ved Treo,
og det fortsætter vi med at gøre.
Og jeg har gjort dette, fordi jeg virkelig mener at mobile computere
er fremtiden indenfor personlige computere, og jeg prøver at gøre verden
en lille smule bedre ved at arbejde med disse ting.
Men jeg må indrømme at alt dette var et uheld.
Jeg ønskede egentlig ikke at arbejde med nogen af disse produkter
og meget tidligt i min karriere besluttede jeg
at jeg ikke ville være inden for computerbranchen.
Før jeg fortæller jer om det, bliver jeg nødt til at fortælle om
dette lille billede af graffiti, som jeg hentede på nettet den anden dag.
Jeg ledte efter et billede af graffiti, et lille sprog til tekst input
og fandt et website rettet mod lærere som ønsker at lave
de der skriveøvelser i toppen af tavlen
- de havde tilføjet graffiti og det beklager jeg meget.
(Latter)
Da jeg som ung mand blev færdig som ingeniør på
Cornell i 79, fik jeg arbejde hos Intel.
Tre måneder inde i computerbranchen
forelskede jeg mig i noget andet og sagde: "Det var den forkerte karriere."
Jeg forelskede mig i hjerner.
Dette er ikke en rigtig hjerne. Det er en stregtegning af en.
Jeg husker ikke præcist, hvordan det skete,
men jeg har et meget stærkt minde om det.
I september 1979 handlede hele udgaven af Scientific American
udelukkende om hjernen. Og det var ganske godt.
Det var et af deres bedste blade nogensinde. De fortalte om neuroner,
udvikling, sygdom og synet og alle de ting
du kunne have lyst til at vide om hjerner. Det var ret imponerende.
Man kunne få indtrykket, at vi vidste en masse om hjerner.
Men den sidste artikel var skrevet af Francis Crick, berømt for DNA.
I dag er vist 50-årsdagen for opdagelsen af DNA.
Og grundlæggende skrev han at
det er meget godt altsammen,
men vi ved ikke en skid om hjerner
og ingen aner, hvordan de tingester virker,
så du skal ikke tro på, hvad folk siger.
Her er et citat fra artiklen: "En iøjnefaldende mangel"
- han var en meget korrekt brite, så: "En iøjnefaldende mangel
er en bred grundstruktur af ideer til at fortolke disse forskellige tilgange i."
Jeg syntes, at ordet grundstruktur var fantastisk.
Han sagde ikke, at vi manglede en teori. Han siger
vi ikke ved, hvordan vi skal begynde med at tænke på det -
Vi har ikke engang en grundstruktur.
Vi er i præ-paradigme dagene ifølge Thomas Kuhn.
Det forelskede jeg mig i og sagde: "Hør,
vi har så meget viden om hjernen. Hvor svært kan det være?"
Det er noget, vi kan arbejde på i min levetid. Jeg følte, jeg kunne gøre en forskel
og prøvede derfor at komme fra computerbranchen over i hjernebranchen.
Først prøvede jeg på MITs center for AI (kunstig intelligens)
hvor jeg sagde: "Jeg vil også bygge intelligente maskiner
men jeg vil gøre det ved først at studere hvordan hjernen virker."
De sagde: "Det behøver du såmænd ikke.
Vi behøver bare at programmere computerne."
Og jeg sagde: "I burde studere hjerner." Men de sagde: "Du tager fejl."
Og jeg sagde: "Nej, I tager fejl," og jeg kom ikke ind.
(Latter)
Jeg var lidt skuffet og ganske ung, men jeg prøvede igen
nogle år senere i Californien, hvor jeg tog til Berkeley.
Jeg ville prøve fra den biologiske side.
Jeg blev optaget på ph.d. programmet i biofysik og tænkte:
"Jeg studerer hjerner nu!" og sagde: "Jeg vil studere teorier."
Og de sagde:"Nej da, du kan ikke studere teorier om hjernen.
Det gør man ikke. Der er ingen bevillinger.
Som student kan du ikke det." Så sagde jeg: "Hold da op."
Jeg var meget deprimeret, men mente stadig jeg kunne en gøre en forskel.
Derfor gik jeg tilbage til computerbranchen
og sagde: "Jeg skal jo arbejde her et stykke et tid."
Det var dengang, jeg lavede alle de computerprodukter.
(Latter)
Det vil jeg gøre i fire år og tjene nogle penge
som hvis jeg havde en familie - blive lidt mere moden
og måske kunne neurovidenskab også blive lidt mere moden.
Det tog så længere end fire år. Det tog cirka 16 år.
Det laver jeg nu og det vil jeg fortælle om.
Hvorfor bør vi have en god teori om hjernen?
Ja, der er mange grunde til at udføre videnskab.
Den mest grundlæggende er, at folk gerne vil vide ting.
Vi er nysgerrige og så samler vi viden sammen.
Hvorfor studerer vi myrer? Det er interessant.
Måske lærer vi noget nyttigt, men det er interessant og fascinerende.
Men nogle gange har en videnskab andre egenskaber
der gør den virkelig interessant.
Nogle gange vil en videnskab sige noget om os selv
fortælle os om, hvem vi er.
Det gjorde evolution og Copernicus -
hvor vi får en ny forståelse af os selv.
Vi er, trods alt, vore hjerner. Min hjerne taler til din hjerne.
Vore kroppe er med på turen, men min hjerne taler til din.
Hvis vi forstår, hvem vi er og hvordan vi føler og oplever
må vi forstå hvad hjerner er.
Noget andet er, hvordan videnskab undertiden
fører til kæmpestore sociale gevinster og teknologier
eller virksomheder der udspringer af det. Det gælder også her
for hvis forstår hvordan hjerner virker, vil vi kunne bygge
intelligente maskiner, og det tror jeg overordnet er en god ting
og det vil blive en kæmpegevinst for samfundet
ligesom en grundlæggende teknologi.
Hvorfor har vi så ikke en god teori om hjernen?
Og det er noget folk har arbejdet på i 100 år.
Lad os starte med at se på, hvordan normal videnskab ser ud.
Dette er normal videnskab.
Normal videnskab er en fin balance mellem teori og eksperimenter.
Teori-fyren siger: "Jeg tror, det foregår sådan her."
og eksperiment-fyren siger: "Du tager fejl."
Sådan går det frem og tilbage.
Det virker for fysik og geologi. Men hvis det er normal videnskab,
hvordan ser så neurovidenskab ud? Sådan her:
Vi har et kæmpe bjerg af data om anatomi, fysiologi og adfærd.
I aner ikke, hvor mange detaljer vi har om hjernen.
I år var der 28.000 mennesker på konferencen for neurovidenskab
og hver eneste forsker i hjerner.
Massevis af data. Men ingen teori. Der er en lille, snoldet kasse på toppen.
Og teori har ikke spillet nogen stor rolle indenfor neurovidenskab.
Det er virkelig en skam. Hvorfor er det mon sådan?
Hvis du spørger neuroforskere, hvorfor det er sådan?
De vil gerne indrømme, men spørger du hvorfor, siger de:
"Altså, der er forskellige grunde til, at vi ikke har en god teori."
Nogle siger: "Vi har stadig ikke har nok data
vi har brug for mere information, der er så mange ting vi ikke ved."
Vi har så meget data, at det kommer ud af ørerne!
Vi har så meget information, at vi ikke ved hvordan det skal organiseres.
Hvorfor har vi så brug for mere?
Måske er vi så heldige at opdage noget magisk, men det tror jeg ikke.
Det er faktisk et symptom på, at vi ikke har nogen teori.
Vi behøver ikke mere data - vi behøver en god teori om det.
Andre siger: "Hjerner er så komplekse
at det vil tage 50 år mere."
Jeg mener, at Chris sagde noget lignende i går.
Jeg mener, du sagde noget i retning af:
"Det er en af de mest komplicerede ting i universet." Det er ikke sandt.
Du er mere kompliceret end din hjerne. Du har en hjerne.
Og selvom hjernen ser meget kompliceret ud,
er det kun indtil man forstår ting, at de virker komplicerede.
Sådan har det altid været. Det eneste vi kan sige er
at neocortex har 30 milliarder celler.
Men den er meget regelmæssig.
Det ligner faktisk det samme gentaget igen og igen.
Den er ikke så kompliceret, som den ser ud. Det er ikke problemet.
Nogle folk siger: "Hjerner kan ikke forstå hjerner."
Meget zenagtigt...
(Latter)
Det lyder jo godt, men hvorfor? Hvad er pointen?
Det er bare en samling celler. Du kan forstå din lever.
Den har også en masse celler, ikke?
Det er der altså heller ikke noget om.
Og til slut er der nogle, der siger:
"Jeg føler mig ikke som en samling celler. Jeg er bevidst.
Jeg har denne erfaring og jeg er i verden.
Jeg kan ikke bare være en klump celler."
Folk plejede at tro, man skulle have en livsenergi for at være levende.
Det ved vi nu ikke passer.
Der er ingen beviser for, at det skulle være sådan, andet end
at folk har svært ved at tro på, at celler kan gøre det, de kan.
Nogle mennesker er altså faldet i et metafysisk hul
også ganske kloge mennesker, men det kan vi godt afvise.
(Latter)
Nej, jeg vil fortælle jer, at der er noget andet
og det er ganske fundamentalt:
Der er en anden grund til, at vi ikke har en god teori om hjernen.
Det er fordi, vi har en intuitiv, stærk
men ukorrekt antagelse, der har forhindret os i at se svaret.
Vi tror på noget helt indlysende, som er forkert.
Før jeg siger, hvad det er... Der er en historik for det indenfor videnskab
som jeg gerne vil fortælle lidt om først.
Ser man på andre videnskabelige revolutioner
for eksempel solsystemet - det var Copernicus
Darwins evolution og Wegeners tektoniske plader
har de alle meget tilfælles med hjernevidenskab.
For det første havde de alle en masse uforklarlige data.
Men det blev til at håndtere, da de fandt en teori.
Rigtigt kloge mennesker sad fast her.
Vi er ikke klogere nu, end de var.
Det viser sig, at det er svært at tænke på ting
men når først man har tænkt dem, er det faktisk nemt at forstå dem.
Mine døtre forstod disse tre teoriers
grundstruktur, da de gik i børnehave.
Og nu er det ikke så svært. Her er æblet, her er appelsinen.
Jorden drejer rundt om solen og den slags.
Og sidst, men ikke mindst, var svaret der hele tiden
men vi overså det, på grund af den her indlysende ting.
Det var en intuitiv, stærk overbevisning, som var forkert.
I tilfældet med solsystemet er ideen om, at Jorden roterer
og at Jordens overflade roterer med over 1500 km i timen
og Jorden bevæger sig gennem solsystemet med over 1,5 mio km i timen
fuldstændig vanvid. Vi ved alle, at Jorden ikke bevæger sig.
Føles det, som om du bevæger dig med over 1500 km i timen?
Selvfølgelig ikke. Og hvis du sagde at
Jorden roterer og er kæmpestor
ville de spærre dig inde, og det gjorde de dengang.
(Latter)
Det var intuitivt og indlysende. Hvad med evolutionen?
Det er det samme. Vi lærte vore børn, at Bibelen siger
at Gud skabte alle arter. Katte er katte. Hunde er hunde.
Mennesker er mennesker. Planter er planter. De ændrer sig ikke.
Noah tog dem ombord på Arken og blablabla.
Men hvis du tror på evolution har vi alle en fælles forfader
og vi deler en fælles forfader med planten ude i lobbyen.
Det fortæller evolution os. Og det sandt. Men egentlig utroligt.
Sådan var det med tektoniske plader.
Alle kontinenterne ligger og flyder rundt
oven på Jorden - det giver jo ikke mening.
Hvad er så den intuitive, men fejlagtige antagelse
der har afholdt fra os fra at forstå hjernen?
Når jeg siger det, vil det virke indlysende rigtigt
og det er hele pointen, ikke? Og så vil jeg komme med argumenter for
hvorfor I tager fejl i den anden antagelse.
Den intuitive, men indlysende ting er at intelligens
defineres gennem adfærd
at vi er intelligente på grund af måden vi gør ting på
og den måde vi opfører os intelligent på. Og jeg siger, det er forkert.
Intelligens er defineret ved forudsigelse.
Jeg skal guide jer igennem det på de næste par slides
og give et eksempel på hvad det betyder. Her er et system.
Ingeniører kan godt lide at se på systemer som dette. Det samme kan videnskabsfolk.
Vi har en ting i en boks, siger de, og vi har dens input og output.
AI-folkene siger, at tingen i kassen er en programmerbar computer
fordi den svarer til en hjerne. Vi fodrer den med input
og får den til at gøre noget - udvise en adfærd.
Alan Turing definerede Turing-testen, som siger
vi vil vide om noget er intelligent, hvis det opfører sig som et menneske.
En adfærdsmæssig måling af, hvad intelligens er
der har siddet fast igennem lang tid.
I virkeligheden... jeg kalder det ægte intelligens.
Ægte intelligens bygger på noget andet.
Vi oplever verden gennem en rækkefølge af mønstre som vi gemmer
og som vi genkalder. Når vi genkalder dem, sammenligner vi dem
med virkeligheden og laver forudsigelser hele tiden.
Det er en evig gyldig metrik, som spørger
om vi forstår verden? Kommer jeg med forudsigelser? Og så videre.
I er alle intelligente lige nu, selvom I ikke laver noget.
Måske klør du dig eller piller næse.
Jeg ved det ikke - du laver ikke noget netop nu
men du er intelligent, du forstår hvad jeg siger.
Fordi du er intelligent og taler engelsk
ved du godt hvad, det sidste ord er i denne.. (Stilhed)
sætning.
Ordet kom til dig og du laver disse forudsigelser hele tiden.
Det jeg siger er
at denne evige forudsigelse er outputtet fra neocortex.
Og at forudsigelser fører til intelligent adfærd.
Det sker på følgende måde: Lad os starte med en ikke-intelligent hjerne.
Jeg vil påstå, det er en ikke-intelligent hjerne. Vi kan kalde det en gammel hjerne
og vi kan sige at det er som et ikke-pattedyr, et krybdyr.
Vi kan sige, vi har fat i en alligator.
Alligatoren har nogle meget avancerede sanser.
Den har gode øjne og ører, følesans osv.
en mund og en næse. Den har en meget kompleks adfærd.
Den kan løbe og gemme sig. Den føler frygt og andre følelser. Den kan spise dig.
Den kan angribe. Den kan alt muligt.
Men vi betragter ikke alligatoren som særlig intelligent. Ikke som mennesker.
Men den udviser en kompleks adfærd.
Hvad skete der - evolutionsmæssigt?
Det første der skete i pattedyrenes evolution var
at vi udviklede en neocortex.
Jeg vil vise neocortex her
som en kasse ovenpå den gamle hjerne.
Neocortex betyder nyt lag. Det er et nyt lag oven på din hjerne.
Det er den rynkede ting øverst i hovedet
der blev rynket af at blive presset sammen, hvor der ikke var plads.
(Latter)
Nej, det er faktisk rigtigt. Den på størrelse med en serviet.
Og den passer ikke ind, så den blev helt rynket. Se nu på tegningen her.
Den gamle hjerne er der stadig. Du har stadig en alligator hjerne.
Det er rigtigt - din følelsesmæssige hjerne.
Den er alle de ting og alle de instinktive reaktioner du har.
Ovenpå den har vi et hukommelsessystem kaldet for neocortex.
Hukommelsessystemet sidder oven på den sansemæssige del af hjernen.
Og samtidig med at det sansemæssige input går til den gamle hjerne
går det også til neocortex. Og neocortex husker det bare.
Det sidder der og siger: "Jeg husker alt, hvad der sker
hvor jeg har været, mennesker jeg har set, ting jeg har hørt osv."
Og når den i fremtiden ser noget lignende
i et lignende miljø eller i det nøjagtig samme miljø
vil den afspille det igen.
"Åh, jeg har været her før. Og når du har været her før
vil det næste være det og det." Den gør, at du kan forudsige fremtiden.
Den gør det bogstavelig talt ved at sende signaler ind i hjernen
som lader dig se, hvad der vil ske som det næste,
vil lade dig høre ordet 'sætning' før jeg siger det.
Og det er dette tilbageløb til den gamle hjerne
som gør dig i stand til at træffe langt mere intelligente beslutninger.
Det her er det vigtigste slide jeg har, så jeg standser lige lidt op.
Det betyder, at du hele tiden siger: "Jeg kan forudsige ting."
Hvis du er en rotte, der skal igennem en labyrint og du så lærer labyrinten at kende,
så vil du næste gang have den samme adfærd,
men du er lige pludselig blevet klogere
fordi du siger: "Nå, jeg kan genkende den og ved hvilken vej, jeg skal gå,
jeg har været her før, jeg kan forudsige fremtiden." Det er det, den gør.
Det er forresten sådan for alle pattedyr
det er sådan for andre pattedyr og hos mennesket blev det meget værre.
Som mennesker udviklede vi den forreste del af neocortex
som kaldes prefrontal cortex. Her lavede naturen et lille trick.
Den kopierede den bageste del, som er sensorisk
og placerede den foran.
Og helt specielt har mennesket den samme mekanisme foran
men vi bruger den til motorisk kontrol.
Vi kan derfor nu lave meget sofistikeret motorisk planlægning og den slags.
Jeg har ikke tid til at uddybe alt dette, men hvis du vil forstå hjernen,
bliver du nødt til at forstå, hvordan den første del af pattedyrenes neocortex virker,
hvordan vi gemmer mønstre og laver forudsigelser.
Lad mig give et par eksempler på forudsigelser.
Jeg har allerede sagt ordet 'sætning'. Indenfor musik
hvis du har hørt en sang før, hvis du har hørt Jill synge de sange før
- når hun synger dem, vil den næste tone allerede dukke op,
du forventer dem efterhånden. Hvis det var et musikalbum
- ved slutningen af en sang, starter den næste op inde i dit hoved.
De her ting sker hele tiden. Du forudsiger hele tiden.
Jeg har noget der hedder: Tanke-eksperimentet med den ændrede dør.
I dette eksperiment siger vi, at du har en dør derhjemme
og mens du er her, laver jeg en ændring på den.
En fyr er hjemme i dit hus lige nu og flytter rundt på døren
og han tager håndtaget og flytter det et par centimeter til den ene side.
Når du tager hjem i aften, strækker du hånden ud
du rækker ud efter dørhåndtaget og bemærker
at det sidder det forkerte sted og du tænker: "Hvad er der sket her?!"
Det tager måske et par sekunder at regne ud, men noget er der sket.
Jeg kunne ændre håndtaget på mange måder.
Jeg kan gøre det større eller mindre. Ændre det fra messing til sølv.
Gøre det til en løftestang. Jeg kan ændre døren med farver
eller komme en rude i. Jeg kan ændre tusindvis af ting ved din dør
og i de to sekunder det tager dig at åbne døren
vil du bemærke, at noget er ændret.
Den ingeniørmæssige tilgang til dette og AI-tilgangen
er at bygge en dør-database. Den indeholder alle dørens egenskaber.
Og som du nærmer dig døren, bliver de krydset af en ad gangen.
Dør, dør, dør, farve, du ved, hvad jeg mener.
Sådan gør vi ikke. Din hjerne gør ikke sådan.
Din hjerne laver hele tiden forudsigelser om
hvad der vil ske i dine omgivelser.
Lægger jeg min hånd på dette bord, forventer jeg at mærke den stoppe.
Jeg vil vide, hvis bare et enkelt skridt rammer forbi med en ½ cm
at et eller andet er ændret.
Du laver hele tiden forudsigelser om dine omgivelser.
Jeg vil kort tale om synet. Her er et billede af en kvinde.
Når du ser på et menneske, bliver dine øjne fanget
over to til tre gange i sekundet.
Du er ikke bevidst om det, men dine øjne bevæger sig hele tiden.
Og når du ser på en persons ansigt
går du typisk fra øje til øje til øje til næse til mund.
Når dine øjne bevæger sig fra øje til øje
og der var noget andet som f.x. en næse
ville du se en næse, hvor der burde være et øje
og du ville tænke: "Hvad pokker!?"
(Latter)
Der er noget galt med denne person.
Og det er fordi, du laver en forudsigelse.
Du ville aldrig bare kigge derover og spørge: "Hvad ser jeg nu?"
En næse, det er okay. Nej, du har en forventning om, hvad du kommer til at se.
(Latter)
Hvert øjeblik. Lad os til slut se på, hvordan vi tester intelligens.
Vi tester det gennem forudsigelser. Hvad er det næste ord i denne...?
A er til B som C er til hvad? Hvad er det næste tal i denne sekvens?
Her er der tre vinkler på en ting.
Hvad er den fjerde vinkel? Det sådan vi tester. Det handler om forudsigelse.
Hvad er så opskriften på en teori om hjernen?
Først og fremmest skal vi have den rigtige grundstruktur.
Denne grundstruktur er en hukommelsesstruktur.
ikke en beregnings- eller adfærdsstruktur. En hukommelsesstruktur.
Hvordan gemmer og genkalder du disse rækker af mønstre.
Indenfor denne grundstruktur tager du en gruppe teoretikere.
Altså, biologer er generelt ikke gode teoretikere.
Det passer ikke altid, men generelt er der ikke en historik for teori indenfor biologi.
Jeg fandt ud af, at de bedste samarbejdspartnere er fysikere
ingeniører og matematikere, som ofte tænker i algoritmer.
Så skal de lære anatomi og fysiologi.
Disse teorier skal være meget realistiske i anatomisk henseende.
Hvis der er nogen, som vil fortælle deres teori om hjernens virkemåde
men ikke kan fortælle præcist, hvordan det virker i hjernen
og hvordan ledningerne virker i hjernen, har de ikke en teori.
Det er det, vi laver på Redwoodcentret for Neurovidenskab.
Jeg ville rigtig gerne have mere tid til at fortælle, om de fremskridt vi gør
og jeg regner med at være tilbage på denne scene
måske en anden gang i den nærmeste fremtid for at fortælle om det.
Jeg er virkelig begejstret. Det kommer slet ikke til at tage 50 år.
Hvordan vil en teori om hjernen så se ud?
For det første vil det være en teori om hukommelse.
Det er slet ikke ligesom computer hukommelse.
Det er meget anderledes. Det er en hukommelse for
mange-dimensionelle mønstre - ligesom dem fra dine øjne.
Det er også en hukommelse for rækkefølger.
Du kan ikke lære eller genkalde noget, som ikke er i rækkefølge.
En sang skal høres i en rækkefølge henover tid.
og genspilles i samme rækkefølge over tid.
Disse rækkefølger genkaldes automatisk per association. Hvis jeg ser noget,
hører jeg noget, vil det minde mig om det og afspille det automatisk.
Det er automatisk afspilning. Forudsigelsen af fremtidigt input er det ønskede output.
Teorien skal være biologisk korrekt.
Den skal kunne testes og man skal kunne bygge den.
Hvis du ikke bygger den, kan du ikke forstå den. En slide mere her:
Hvad vil resultatet være? Vil vi kunne bygge intelligente maskiner?
Helt sikkert. Og det vil være anderledes end folk tror.
Jeg er slet ikke i tvivl om, at det vil ske.
Vi kommer til at bygge det ud af silikone.
De samme teknikker vi bruger til at bygge hukommelse til computere,
kan vi bruge her.
Men det er meget forskellige typer hukommelse.
Vi vil forbinde disse hukommelser til sensorer
og sensorerne vil opfange øjeblikkelig data fra den virkelige verden
og dermed vil disse ting lære om deres omgivelser.
Det er meget usandsynligt, at det første vi ser, vil blive som robotter.
Ikke fordi de ikke er nyttige og vi kan godt bygge robotter.
Men robotdelen er det sværeste. Det er den gamle hjerne og meget svært.
Den nye hjerne er faktisk lettere end den gamle.
Det bliver derfor først noget som ikke kræver meget indenfor robotter.
Du kommer altså ikke til at se C-3PO.
Det bliver mere noget med intelligente biler
som virkelig forstår traffik og kørsel
og som har lært, at biler der har blinket fra i over et halvt minut
sandsynligvis ikke drejer og ting som det.
(Latter)
Vi kan også lave intelligente sikkerhedssystemer.
Alle de steder vi bruger hjernen, men ikke laver så meget mekanisk.
Sådan nogle ting kommer til at ske først.
I sidste ende sætter kun fantasien grænser.
Jeg ved ikke, hvordan det ender.
Jeg kender en del af de folk som opfandt mikroprocessoren
og de vidste godt, at det de lavede, var virkelig vigtigt
men de vidste egentlig ikke, hvad der ville ske.
De kunne ikke forudse mobiltelefoner, internettet og al den slags.
De vidste bare, de ville bygge lommeregnere
og styringssystemer til lyskryds. "Men det bliver stort."
På samme måde er det hjernevidenskab og hukommelse
som kommer til at være en grundlæggende teknologi og føre til
nogle helt utrolige forandringer indenfor de næste 100 år.
Jeg er mest spændt på, hvordan vi vil bruge det indenfor videnskab.
Det var vist den tid, jeg havde. Jeg er gået over tid og vil slutte min
præsentation lige her.