Orvos vagyok, de elkanyarodtam a kutatás felé,
jelenleg pedig epidemiológus (járványszakértő) vagyok.
Valójában senki nem tudja, mi az az epidemiológia.
Az epidemiológia annak a tudománya, hogy hogyan döntsük el a való világban,
hogy valami jó vagy rossz nekünk.
A legegyszerűbb egy példán keresztül megérteni,
mint amilyen az őrült, kiszámíthatatlan újsághírek tudománya.
És ez csak néhány példa.
Ezek a Daily Mail-ből vannak. A világ minden országának van egy ehhez hasonló újsága.
Van egy bizarr, jelenleg is zajló bölcs projektjük
a világ összes élettelen tárgyának a felosztására
rákot okozó és megelőző csoportokba.
Itt van néhány dolog, amiről mostanában az állították, hogy rákot okoz:
válás, Wi-Fi, pipere cikkek és kávé.
Néhány dolog, amiről azt mondják, megelőzi a rákot:
kenyérhéj, pirospaprika, édesgyökér és kávé.
Máris látható, hogy ellentmondások vannak.
A kávé okozója és egyben megelőzője is a ráknak.
Ahogy elkezdjük olvasni, látható,
hogy talán valamilyen politikai ellenőrzés állhat e mögött.
Tehát a nőknél a házimunka megelőzi a mellrákot,
de a férfiaknál a vásárlás impotenciát okozhat.
Látjuk, hogy el kell kezdenünk
felfejteni a mögötte levő tudományt.
Amit remélhetőleg meg tudok mutatni
az az, hogy a gyanús állítások felfejtése,
a gyanús állítások mögött álló tények felfejtése
nem egy csúnya, kötekedős foglalkozás;
szociálisan hasznos
és rendkívül értékes
felvilágosító eszköz.
Mivel a valós tudomány lényegében
mások bizonyítékainak a kritikus értékeléséről szól.
Ez történik az akadémiai folyóiratokban.
Ez történik az akadémiai konferenciákon.
A posztoperációs bemutató utáni Q&A rész
gyakran egy vérfürdő.
És ez senkit sem zavar. Élénken üdvözöljük.
Olyan mint egy konszenzusos intellektuális S&M tevékenység.
Meg fogom mutatni Önöknek
az összes főbb dolgot,
az összes fontosabb funkciót az én tudományterületemről --
ami a tényekre alapuló orvostudomány.
Sorbaveszem mindezeket
és bemutatom, hogyan működnek,
kizárólag valamit rosszul csináló emberek példáit használva.
A tényeknek az ember által ismert leggyengébb formájával fogjuk kezdeni,
ami a hatalom.
A tudományban minket nem érdekel, hány betű van valaki neve után.
A tudományban mi azokat az okokat akarjuk tudni, amiért az emberek hisznek valamiben.
Honnan tudjuk, hogy valami jó nekünk
vagy valami rossz nekünk?
Nem hat meg minket a hatalom sem,
mivel nagyon könnyű kitalálni.
Ő itt Dr. Gillian McKeith Ph.D,
vagy, a teljes orvosi titulusával együtt, Gillian McKeith.
(Nevetés)
Ismét, minden egyes országnak van valaki hasonlója.
Ő a mi tévés étrend gurunk.
Kemény ötrészes adása van főműsoridőben,
melyben egzotikus egészségügyi tanácsokat osztogat bőkezűen.
Amint kiderült, egy nem akreditált, látogatás nélküli doktorival rendelkezik
valahonnan Amerikából.
Azzal is dicsekedik, hogy hivatalosan elismert tagja
az Amerikai Táplálkozási Tanácsadók Egyesületének (AANC),
ami nagyon elbűvölően és izgalmasan hangzik.
Ehhez bizonyítvány meg mindenféle jár.
Ez itt az elpusztult macskámé, Hettié. Borzasztó macska volt.
Csak be kell lépni a weboldalra, kitölteni egy űrlapot,
kifizetni 60 dollárt, és postán meg fog érkezni.
Namármost, nem ez az egyetlen ok, amiért mi idiótának tartjuk ezt a személyt.
Olyan dolgokat is mond, hogy
rengeteg sötétzöld levelet kell együnk,
mert nagyon sok klorofilt tartalmaz, ami feltölti oxigénnel a vért.
És mindenki, aki tanult biológiát az iskolában, emlékszik,
hogy a klorofil és kloroplasztisz
csak napfényben termel oxigént,
és a beleinkben eléggé sötét van, miután megettük a spenótot.
Azután, megfelelő tudományra, megfelelő bizonyítékokra is szükségünk van.
"A vörösbor segíthet a mellrák megelőzésében."
Ez egy főcím a Daily Telegraph-ból, az Egyesült Királyságból.
"Napi egy pohár vörösbor segíthet a mellrák megelőzésében."
Szóval, megtaláljuk ezt az újságot, és azt látjuk, hogy
ez egy darabka valódi tudomány.
Egy enzimben végbemenő változások leírása,
amikor egy vörös szőlőhéjből kivont vegyi anyagot csepegtetünk
néhány rákos sejtre
egy edényben, egy padon, valahol egy laboratóriumban.
És ezt valóban hasznos dolog leírni
egy tudományos cikkben,
de azzal kapcsolatban, hogy mekkora az esélye
a mellráknak, ha valaki vörösbort iszik,
semmit sem mond.
Tulajdonképpen kiderült, hogy a mellrák veszélye
valójában némileg megnövekedik
minden elfogyasztott alkoholmennyiséggel.
Mi valódi embereket szeretnénk tanulmányozni.
És itt egy másik példa.
Ez Nagy-Britannia vezető étkezési és táplálkozási szakemberétől származik a Daily Mirror-ban,
ami a második legnagyobb példányszámban eladott újságunk.
"Egy 2001-es ausztráliai kutatás
kimutatta, hogy az olívaolaj gyümölcsökkel, zöldségekkel és hüvelyesekkel kombinálva
kimutatható védelmet nyújt a bőr ráncosodása ellen."
Azután ezt tanácsolják:
"Ha olívaolajat és zöldségeket eszünk, kevesebb bőrráncunk lesz."
Nagyon segítőkészen elmondják, hol találhatók meg ezek a tanulmányok.
Nekiállunk megkeresni a cikket és találunk egy megfigyeléseken alapuló tanulmányt.
Természetesen senki nem volt képes
visszamenni 1930-ba,
fogni az összes egy szülészeten született embert,
és felét gyümölccsel, zöldséggel és olívaolajjal etetni,
a másik felét pedig McDonald's-os étellel,
azután megfigyelni, mennyire ráncosodnak.
Az emberek jelenlegi állapotáról kell pillanatképet készíteni.
Természetesen, kiderül,
hogy azoknak, akik zöldségeket és olívaolajat esznek, kevesebb a ráncuk.
De ez azért van, mert azok, akik gyümölcsöt, zöldséget és olívaolajat esznek,
azok fura emberek, nem normálisak, olyanak mint Önök;
ehhez hasonló eseményekre járnak.
Elegánsak, jómódúak, kisebb valószínűséggel végeznek kinti munkát,
kisebb valószínűséggel végeznek kétkezi munkát,
jobb szociális támogatásuk van, kevésbé valószínű, hogy dohányoznak --
tehát egy egész sereg érdekes
szociális, politikai és kulturális ok miatt
kisebb valószínűséggel ráncosodik a bőrük.
Ez nem jelenti azt, hogy a zöldségek vagy az olívaolaj az oka.
(Nevetés)
Tehát ideális esetben egy kísérletet akarunk végezni.
Mindenki azt hiszi, hogy nagyon otthonosan mozog a kísérletekben.
A kísérletek nagyon régiek. Az első kísérletet a Bibliában találjuk -- Dániel 1:12.
Nagyon egyszerű -- veszünk egy csapat embert, kétfelé osztjuk őket,
egyik csoportot egy módon kezeljük, a másikat másképp,
majd kis idő múlva megnézzük,
mi történt mindegyikükkel.
Egy olyan kísérletről fogok mesélni,
amely valószínűleg a legjobban dokumentált
az Egyesült Királyság médiájában az elmúlt évtizedben.
Ez a halolaj tabletták kísérlete.
A feltételezés az volt, hogy a halolaj javítja az iskolai teljesítményt és viselkedést
az átlagos gyerekeknél.
Azt mondták, hogy "Végeztünk egy kísérletet.
Az összes eddigi kísérlet sikeres volt, és tudjuk, hogy ez is az lesz."
Ez rögtön megkongatja a vészharangot.
Mert ha előre tudjuk egy kísérlet eredményét, akkor nem kell elvégezni.
Azért mert szándékosan így volt tervezve,
vagy mert már elég adatot gyűjtöttünk és nincs szükség további emberek bevonására.
Tehát a következő kísérletet végzik el.
Adott 3000 gyerek,
mindegyiküknek adnak ezekből a hatalmas halolaj tablettákból,
hatot naponta,
és egy év múlva lemérik az iskolai vizsgákon nyújtott teljesítményüket,
és összehasonlítják az eredményeiket
azokkal a megjósolt eredményekkel, amiket elértek volna
a tabletták nélkül.
Kiszúrja valaki a hibát ebben a tervben?
Klinikai kísérleti módszertanos tanárok
nem válaszolhatnak erre a kérdésre.
Tehát nincs kontroll; nincs kontrollcsoport.
De ez nagyon tudományosan hangzott.
Ez egy technikai kifejezés.
A gyerekek megkapják a tablettákat, a teljesítményük pedig javulni fog.
Mi más történhetett volna a tabletták nélkül?
Idősebbekké válnak. Mindannyian fejlődünk idővel.
Természetesen, figyelembe kell venni a placebo hatást is.
A placebo effektus az egyik legelbűvölőbb dolog az egész orvostudományban.
Nem csak a teljesítmény növekedéséről és a fájdalom csökkenéséről szól, miután bevettünk egy tablettát.
A hitünkről és elvárásainkról is szól.
Egy kezelés kulturális jelentőségéről szól.
És ez egy sor csodálatos kísérletben lett bizonyítva
különböző placebókat összehasonlítva.
Tudjuk például, hogy napi két cukortabletta
sokkal hatásosabb kezelés a gyomorfekélyre
mint egy cukortabletta.
Napi két cukortabletta jobb mint egy cukortabletta.
Ez egy felháborító és nevetséges felfedezés, de igaz.
Három eltérő típusú fájdalmon végzett különböző tanulmányból tudjuk, hogy
a sósvíz injekció hatásosabb kezelés a fájdalomra
mint egy cukortabletta, egy gyógyszerutánzat, aminek semmilyen hatása sincs --
nem azért, mert az injekciónak vagy a tablettáknak bármilyen fizikai hatása lenne a szervezetre,
hanem mert egy injekció sokkal drámaibb beavatkozásnak tűnik.
Tehát tudjuk, hogy a hitünk és elvárásaink
manipulálhatóak,
ezért végzünk olyan kísérleteket,
ahol a placebót kontrolláljuk --
ahol az emberek fele valódi kezelést kap,
míg a másik fele placebót.
Mindez még nem elég.
Amiket eddig mutattam Önöknek, azok nagyon egyszerű és egyenes módszerek arra,
ahogy az újságírók és étrendkiegészítő tablettákkal házalók
és természetgyógyászok
eltorzíthatják a tényeket saját céljaik szerint.
Amit valóban lenyűgözőnek találok
az az, hogy a gyógyszeripar
ugyanazokat a trükköket és eszközöket használja,
de némileg kifinomultabb verzióban,
azért, hogy eltorzítsák az orvosoknak és betegeknek nyújtott bizonyítékokat,
amiket mi életbevágó döntések meghozatalára használunk.
Elöször is, kísérletek a placebóval szemben:
mindenki úgy hiszi, hogy tudja, egy kísérlet
a placebo és az új gyógyszer közötti összehasonlítás kell legyen.
Valójában rengeteg helyzetben ez nem igaz.
Mivel gyakran már létezik egy nagyon jó, jelenleg is elérhető kezelés,
így minket nem érdekel, hogy az új alternatív kezelés
jobb-e mint a semmi.
Mi azt akarjuk tudni, hogy jobb, mint a jelenleg elérhető legjobb kezelés.
És még mindig, ismételten, kísérletező embereket látunk állandóan,
még mindig a placebo ellen.
Engedélyt lehet szerezni a gyógyszerek árusítására
egyszerűen olyan adatokkal, melyek alátámasztják, hogy jobb, mint semmi,
ami haszontalan egy hozzám hasonló döntés előtt álló orvosnak.
De nem ez az egyetlen módja az adatok felcicomázásának.
Úgy is fel lehet díszíteni az adatokat,
ha az új gyógyszert összehasonlítjuk
egy igazán vacakkal.
Adhatjuk a versengő gyógszert túl kis adagokban,
így az emberek nem kapnak megfelelő kezelést.
Adhatjuk a versengő gyógyszert túl nagy adagokban
hogy az emberek mellékhatásokat produkáljanak.
Pontosan ez történt
a skizofréniára alkalmazott antipszichotikus gyógyszerekkel.
20 évvel ezelőtt az antipszichotikus gyógyszerek új generációja jelent meg
kevesebb mellékhatás ígéretével.
Tehát elkezdtek kísérletezni az új gyógyszerekkel
a régiekkel szemben,
de a régieket nevetségesen magas dózisokban adták --
napi 20 milligram haloperidolt.
És az előrelátható következtetés,
ha egy gyógyszert nagy dózisokban alkalmazunk,
hogy több mellékhatása lesz, és az új gyógyszer jobbnak fog látszani.
Érdekes módon 10 évvel ezelőtt a történelem ismételte önmagát,
amikor a risperidone-ra, ami az első újgenerációs antipszichotikus gyógyszer volt,
lejárt a szabadalom, tehát bárki lemásolhatta.
Mindenki be akarta bizonyítani, hogy az ő gyógyszere jobb, mint a risperidone,
ezért sok olyan kísérletet láthatunk, ami új antipszichotikus gyógyszert hasonlít össze
napi 8 milligram risperidone-al.
Mégegyszer, nem egy őrült dózis, nem illegális dózis,
de nagyon a felső határa a normálisnak.
Így az új gyógyszer jobbnak látszik.
Ezért nem meglepő, hogy általánosan,
az ipar által támogatott kísérletek
négyszer valószínűbben végződnek pozitív eredménnyel,
mint a függetlenül támogatott kísérletek.
De -- és ez egy nagy de --
(Nevetés)
kiderült,
az ipar által támogatott kísérletek módszereit vizsgálva,
hogy ezek lényegében jobbak
mint a függetlenül támogatott kísérletek.
Mégis mindig sikerül az elvárt eredményt elérniük.
Hogy is működik ez?
Hogy tudjuk megmagyarázni ezt a fura jelenséget?
Amint kiderült, az történik, hogy
a negatív adatok eltűnnek;
elhallgatják az orvosok és páciensek elől.
És ez a legfontosabb aspektusa az egész történetnek.
A bizonyítékok piramisának a csúcsa.
Egy bizonyos kezelés összes adatára szükségünk van
ahhoz, hogy eldöntsük, valóban hatékony-e.
Két különböző módon lehet kiszúrni,
hogy valahol eltűntek adatok.
Statisztika használatával vagy történetek segítségével.
Személyesen a statisztikát részesítem előnyben, ezért ezt fogom először bemutatni.
Ezt tölcsér ábrának hívják.
Egy tölcsér ábra nagyon eszes mód annak a kiszúrására,
hogy kis negatív kísérleti eredmények eltűntek.
Ez az összes kísérlet grafikonja
egy bizonyos kezelés esetében.
Ahogy lentről a grafikon teteje felé haladunk,
látható, hogy minden egyes pont egy kísérlet.
A fentiek a nagyobb kísérletek, tehát kevesebb hibát tartalmaznak.
Kisebb eséllyel lesznek hamis pozitívak, hamis negatívak.
Mindegyikük egy pontba csoportosul.
A nagy kísérletek közelebb vannak az igazi válaszhoz.
Azután, ahogy lefele megyünk,
ezen az oldalon a hamis negatívak láthatóak,
ezen az oldalon pedig a hamis pozitívak.
Ha torzítás történt,
ha kis negatív kísérletek elveszlődtek,
az látható ezeken a grafikonokon.
Tehát itt látható, hogy a kis negatív kísérletek,
amelyek bal oldalt alul kellene legyenek, eltűntek.
Ez a grafikon a publikációs torzításnak a bemutatása
a publikációs torzítás tanulmányozásában.
Úgy gondolom, hogy ez a legmókásabb epidemiológiai vicc,
amit valaha is hallani fogunk.
Így lehet statisztikusan bebizonyítani,
de mi van a történetekkel?
Nagyon szörnyűek, valóban azok.
Ez egy reboxetine-nek nevezett gyógyszer.
Egy gyógyszer, amit én is felírtam a pácienseimnek.
És én egy nagyon stréber orvos vagyok.
Legjobb tudásom szerint megpróbálok elolvasni és megérteni minden szakirodalmat.
Elolvastam a kísérleteket. Mind pozitívak voltak. Mind jól szervezettek voltak.
Semilyen hibát nem találtam.
Sajnos kiderült,
hogy sok kísérlet nem került nyilvánosságra.
Lényegében 76 százalékát
az összes, ezzel a gyógyszerrel végzett kísérletnek
elhallgatták az orvosok és páciensek elől.
Ha belegondolnak,
ha feldobok egy pénzérmét százszor,
és én elhallgathatom Önök elől
a válaszok felét,
akkor meg tudom győzni Önöket
hogy van egy érmém két fejjel.
Ha elvesszük az adatok felét,
sose tudhatjuk, mi a valódi hatása ezeknek a gyógyszereknek.
Ez nem egy egyedi történet.
Az antidepresszánsokon végzett kísérletek adatainak körülbelül a fele nem került nyilvánosságra,
de ez ennél sokkal messzebbre nyúlik.
A Nordic Cochrane Group megpróbálta elérni az összes adatot,
hogy összegyűjtse az egészet.
A Cochrane Groups egy nemzetközi nonprofit együttműködés,
ami módszeresen felülvizsgálja az összes valaha bemutatott adatot.
Szükségük van az összes kísérleti eredményre.
De a vállalatok eltitkolták ezeket az adatokat előlük,
és ugyanígy tett az Európai Gyógyszerügynökség (EMA) is
három évig.
Ez egy jelenleg megoldás nélküli probléma.
Jelentőségének bemutatása érdekében, ez egy Tamiflu nevű gyógyszer,
amire a kormányok a világ minden részéről
sok milliárd dollárt költöttek.
Annak a reményében költötték el ezt a pénzt,
hogy ez egy olyan gyógyszer, ami csökkenteni fogja
az influenzaval járó komplikációkat.
Már rendelkezünk az adatokkal,
melyek azt mutatják, hogy néhány órával csökkenti az influenza időtartamát.
De engem ez nem igazán érdekel. A kormányokat se érdekli.
Nagyon sajnálom ha valakinek influenzája van, tudom hogy borzalmas,
de nem fogunk dollármilliárdokat elkölteni
azért, hogy lerövidítsük az influenza tüneteit
fél nappal.
Azért írjuk fel ezeket a gyógyszereket, raktározzuk őket vészhelyzet esetére,
mert tudjuk, hogy csökkentik a komplikációk számát,
ami alatt tüdőgyulladást értünk, ami alatt pedig halált.
Az olaszországi székhelyű, fertőző betegségekkel foglalkozó Cochrane Group
próbálja megszerezni
az adatokat valamilyen használható formában a gyógyszergyáraktól,
azért, hogy pontosan el tudják dönteni
a gyógyszerről, hatásos-e vagy sem,
de eddig képtelenek voltak hozzájutni ezekhez az információkhoz.
Ez kétségtelenül
a legnagyobb etikai probléma,
amivel a mai orvostudomány küzd.
Nem tudunk döntéseket hozni
az összes információ ismerete nélkül.
Egy kicsit nehéz innen
valamilyen pozitív befejezésbe fordulni.
De én a következőt mondanám:
Azt hiszem, hogy a napfény
a legjobb fertőtlenítő.
Mindezek a dolgok előttünk történnek,
de védi őket
az unalmasság erőtere.
Úgy gondolom, hogy a tudomány minden problémájával együtt,
az egyik legjobb dolog amit tehetünk,
hogy felnyitjuk a fedelet,
megvizsgáljuk a mechanikát és belepillantunk a rendszerbe.
Nagyon szépen köszönöm.
(Taps)