כמו הרבה סיפורים מעניינים,
גם סיפור זה מתחיל לפני הרבה זמן
כאשר בגדול לא היה כלום.
הנה תמונה כוללת של היקום
מלפני כ-14 מיליארד שנה.
כל האנרגיה מרוכזת בנקודת אנרגיה בודדת.
מסיבה כלשהי היא מתפוצצת,
ומתחילים להיווצר דברים כאלה.
כיום אנחנו כ-14 מיליארד שנה בתוך זה.
ודברים אלה מתפשטים עוד ועוד ועוד לצורת
גלקסיות ענקיות הללו,
ויש לנו טרליונים כמוהן.
בתוך הגלקסיות הללו
יש ענני אבק כבירים אלה.
אבקשכם לשים לב במיוחד
לשלושת שיני-הקילשון
שבמרכז התמונה.
אם מתקרבים אליהן,
הן נראות כך.
ומה שרואים זה עמודי אבק
היכן שיש כל-כך הרבה אבק --
דרך אגב, המימדים של זה אנכית הם כ-1.5 טריליון ק"מ --
ומה שקורה הוא שיש כל-כך הרבה אבק,
שהוא מתכווץ ומתמזג
וכך מצית תגובה תרמו-גרעינית.
לכן מה שאנו רואים
זה הולדתם של כוכבים.
אלה הם כוכבים אשר נולדים שם.
כאשר נוצרים מספיק כוכבים,
הם יוצרים גלקסיה.
זו במקרה גלקסיה חשובה במיוחד,
כי אנחנו עליה.
(צחוק)
ככל שמתקרבים לגלקסיה זו,
מגלים כוכב רגיל יחסית
ולא מעניין במיוחד.
דרך אגב, אנו כעת בשני-שליש הדרך של הסיפור.
כוכב זה אינו מופיע
עד כשני-שליש מהדרך בסיפור.
ואז מה שקורה הוא
שנותר מספיק אבק שאריתי
שלא ניצת לכדי כוכב,
אלא הופך לכוכב-לכת.
זה קורה לפני קצת יותר 4 מיליארד שנה.
מייד לאחר-מכן
נשאר מספיק חומר
ומקבלים מרק בראשיתי,
והוא יוצר חיים.
החיים מתחילים להתפשט עוד ועוד ועוד,
עד שהם הולכים קאפוט (מחוסלים).
(צחוק)
הדבר הבאמת מוזר
שהחיים הולכים קאפוט לא פעם, לא פעמיים,
אלא 5 פעמים.
כך שכמעט כל החיים על כדור-הארץ
נמחים כ-5 פעמים.
בעודנו מעכלים זאת,
מה שקורה הוא שמקבלים מורכבות הולכת וגוברת,
יותר ויותר מרכיבים
שבונים איתם דברים חדשים.
אנחנו לא מופיעים
עד כ-99.96 אחוז מהזמן לתוך הסיפור הזה,
רק כדי לקבל פרספקטיבה נכונה עלינו ועל אבותינו.
באותו הקשר, קיימות שתי תאוריות לגבי השאלה
מדוע אנחנו כאן.
התאוריה הראשונה,
זה מה שהיא אומרת.
לפי אותה תאוריה,
אנחנו הם המהות והיעד הסופי
של כל היצירה.
הסיבה לקיומם של טריליוני הגלקסיות,
ומיליארדי-טריליוני הכוכבים,
היא יצירת משהו שנראה כך
ומשהו שנראה כך.
זהו יעודו של היקום;
ומכאן זה רק יורד,
זה לא משתפר.
(צחוק)
השאלה היחידה שאולי נרצה לשאול היא
האם זה לא קצת יהיר מדי?
ואם זה כן --
במיוחד לאור העובדה שהיינו קרובים מאוד להכחדה מוחלטת.
נותרו רק כ-2,000 מבני-מיננו.
עוד כמה שבועות ללא גשם,
ומעולם לא היינו רואים אף אחד מאלה.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
אז אולי עלינו לחשוב על תאוריה שניה
אם הראשונה אינה טובה מספיק.
התאוריה השניה: האם אנו יכולים להשתדרג?
(צחוק)
למה שמישהו ישאל שאלה כזו?
כי היו עד עכשיו לפחות 29
שידרוגים של דמויי-אדם.
מתברר שאנחנו השתדרגנו.
השתדרגנו שוב ושוב.
ומתברר שממשיכים להתגלות עוד שידרוגים.
מצאנו את זה בשנה שעברה.
מצאנו עוד אחד בחודש שעבר.
וככל שחושבים על כך,
אולי ניתן לשאול את השאלה:
מדוע רק מין יחיד של אדם?
האם זה לא היה מוזר
אם היינו הולכים לאפריקה ואסיה ואנטארקטיקה
ומוצאים בדיוק את אותה הציפור --
במיוחד בהתחשב בכך שהתקיימנו בו-זמנית
עם לפחות 8 גירסאות נוספות של
דמויי-אדם על כוכב-לכת זה?
לכן, מצב העניינים הרגיל
הוא שאין רק אדם ממין אחד;
במצב העניינים הרגיל
צריכות להיות גירסאות שונות של בני-אדם המתהלכים כאן.
ואם זהו מצב העניינים הרגיל,
אז אולי נשאל את עצמנו:
אם רוצים ליצור משהו שונה,
כמה גדולה צריכה להיות המוטציה?
לסוואנטה פאבו יש את התשובה.
ההבדל בין בני-אדם לאדם ניאנדרטלי
הוא 0.004 אחוז בקוד הגנטי.
זהו גודל ההבדל
בין מין אחד לאחר.
זה מסביר את רוב הויכוחים הפוליטיים של ימינו.
(צחוק)
אבל בעודנו חושבים על זה,
אחד הדברים המעניינים
הוא עד כמה קטנות המוטציות הללו והיכן הן מתרחשות.
הבדל אדם/ניאנדרטל
הוא בזרע ואשכים,
ריח ועור.
אלה הם הגנים המסויימים
השונים אלה מאלה.
כך ששינויים מאוד קטנים יכולים ליצור אפקט גדול.
וכשחושבים על זה,
אנו ממשיכים לעבור מוטציה.
כך שלפני כ-10,000 שנה, ליד הים השחור,
היתה לנו מוטציה אחת בגן אחד
שהובילה לעיניים כחולות.
זה ממשיך עוד ועוד ועוד.
וככל שזה ממשיך,
אחד הדברים שהולכים לקרות השנה
הוא שאנו עומדים לגלות את 10,000 הגנים האנושיים הראשונים,
היות וזה הפך לזול לרצף את הגנים.
וכשנמצא אותם,
אנו עשויים למצוא הבדלים.
ודרך-אגב, אנו לא מוכנים לויכוח זה,
בגלל שניצלנו לרעה את המדע בנושא זה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, חשבנו שיש שינויים מהותיים בין אנשים.
זה התבסס בחלקו על עבודתו של פרנסיס גלטון.
הוא היה בן-דודו של דארווין.
אבל ארה"ב, מכון קארנג'י,
סטנפורד, האיגוד האמריקאי לנוירולוגיה
לקחו את זה ממש רחוק.
זה יצא החוצה ונוצל באמת לרעה.
למעשה, זה הוביל למקרים לגמרי
נוראיים של טיפול באנשים.
לכן משנות ה-40 אנו אומרים שאין הבדלים,
שכולנו זהים.
בסוף השנה נדע אם זה נכון.
וככל שחושבים על זה,
אנו מתחילים למצוא דברים
כמו, האם יש לך גן ACE?
מדוע זה חשוב?
מכיוון שאף אחד עוד לא טיפס לגובה 8,000 מטר
ללא חמצן ושאין לו גן ACE.
אם רוצים לדייק יותר,
מה לגבי המבנה הגנטי 577R?
מתברר שכל אתלט אולימפי זכר פעיל שנבדק אי-פעם
נושא לפחות אחת מהגירסאות שלו.
אם זה נכון,
זה מוביל לכמה שאלות מאוד מסובכות
לקראת אולימפיאדת לונדון.
שלוש אופציות:
האם רוצים שהאולימפיאדה תהיה חלון ראווה
למוטאנטים שמאוד מתאמצים?
(צחוק)
אופציה שניה:
למה שלא נשחק כמו בגולף או שיוט?
בגלל שלך יש ולך אין,
אתן לך פור של עשירית השניה.
אופציה שלוש:
מכיוון שגן זה מתקבל בטבעיות
ויש לך אותו ואתה לא בחרת את ההורים הנכונים,
עומדת לך הזכות להשתדרג.
שלוש אופציות שונות.
האם הבדלים אלה הוא ההבדל
בין לזכות במדליה אולימפית או מדליה לא-אולימפית?
ככל שאנו מגלים יותר בעניין זה,
מתברר שאנו בני-האדם אוהבים לשנות
את מראנו, התנהגותנו,
תיפקוד גופנו.
היו לנו כ-10.2 מיליון ניתוחים פלסטיים בארה"ב,
אלא שעם הטכנולוגיות הנכנסות לזירה עכשיו,
התיקונים, המחיקות, התוספות
והשיפורים של היום
ייראו כמשחק ילדים.
כבר ראינו את העבודה של טוני אטאלה ב-TED,
אבל היכולת הזו של למלא אביזרים
כמו מחסניות דיו בתאי גוף,
מאפשרת לנו להדפיס עור, איברים
ואוסף שלם חלקי גוף אחרים.
ככל שהטכנולוגיות הללו מתקדמות,
נמשיך לראות את זה, ואת זה, ודברים אחרים --
שנות ה-2000, רצף הגנום האנושי --
נראה כאילו כלום לא קורה,
עד שקורה משהו.
אנו עשויים להימצא ממש בתוך אותם השבועות האלה.
ובעודנו חושבים על
שני אנשים האלה המגלים את רצף הגנום האנושי
והמיזם הציבורי לגילוי רצף הגנום האנושי,
לא שומעים על זה ממש הרבה,
עד ששומעים על ניסוי בסין שנה שעברה,
בו נטלו תאי עור של עכבר זה,
שמו עליהם 4 כימיקלים,
והפכו אותם לתאי גזע,
איפשרו להם לגדול
ויצרו העתק מדוייק של אותו עכבר.
זה כבר סיפור רציני.
כי בעיקרון,
מה שזה אומר הוא שניתן לקחת תא,
תא גזע בעל אפשרויות התפתחות מרובות,
שזה כמו גולש בראש הר,
ואותם שני גולשים הופכים לשני תאי גזע כאלה,
ארבעה, שמונה, 16,
ואז זה נהיה צפוף
ולאחר 16 חלוקות
על אותם התאים להיפרד.
לכן הם יורדים למטה מצד אחד של ההר,
אלה יורדים מהצד האחר.
ככל שהם מתקדמים במסלול,
אלה הופכים לעצם,
ואלה שבחרו במסלול אחר הופכים לטסיות דם,
ואלה לתאי מקרופאג,
ואלה לתאי T.
אבל ברגע שהם גלשו למטה, זה מאוד קשה
לחזור למעלה.
אלא אם יש מעלית לגולשים.
ומה שאותם 4 כימיקלים עושים
זה שהם לוקחים כל תא
ומחזירים אותו בחזרה לראש ההר
כך שהוא יכול להפוך לכל חלק של הגוף.
אם חושבים על זה,
פירוש הדבר שפוטנציאלית
ניתן לבנות העתק מדוייק
של כל יצור חי
מכל אחד מהתאים שלו.
זה מתברר כעסק רציני
כי ניתן לקחת, לא רק תאי עכבר,
אלא לקחת תאי עור של אדם
ולהפכם לתאי גזע אנושיים.
מה שהם עשו באוקטובר
זה הם לקחו תאי עור, הפכו אותם לתאי גזע
והתחילו להפוך אותם לתאי כבד.
כך שבתאוריה,
ניתן לגדל כל איבר מכל אחד מהתאים שלנו.
הנה ניסוי שני:
אם ניתן היה להעתיק את גופנו במכונת צילום,
אולי אפשר גם לעשות זאת לנפש.
אחד הדברים שראינו ב-TED
לפני כשנה וחצי
היה אדם זה.
הוא נתן הרצאה טכנית נפלאה.
הוא פרופסור ב-MIT.
אבל בעיקרון מה שהוא אמר
שניתן לקחת נגיפי-רטרו,
הנכנסים לתוך תאי מוח של עכברים.
ניתן לסמנם עם פרוטאינים
אשר זוהרים כאשר מאירים עליהם.
כך ניתן למפות את המסלולים המדוייקים
כאשר העכבר רואה, חש, נוגע,
זוכר, אוהב.
ואז ניתן ליטול כבל סיב-אופטי
ולהאיר על כמה מהדברים הנ"ל.
כאשר עושים זאת,
ניתן לעשות הדמיה בשני צבעים,
שזה אומר ניתן להוריד
מידע זה בתור קוד בינארי לתוך מחשב.
אז מהי השורה התחתונה של זה?
זה לא לגמרי הזוי לחשוב
שיום אחד נהיה מסוגלים להוריד למחשב את הזכרונות שלנו,
אולי גם לתוך גוף חדש.
אולי ניתן לטעון גם זיכרונות של אנשים אחרים.
ולזה תהיה אולי השלכה אחת קטנה,
או שתיים, הנוגעת לאתיקה, פוליטיקה ומוסר.
(צחוק)
מין מחשבה שכזו.
זוהי דוגמא לשאלות
שמתחילות לעניין
פילוסופים, אנשי שלטון,
כלכלנים, מדענים.
מאחר וטכנולוגיות הללו מתקדמות מאוד מהר.
בעודנו מהרהרים בהן,
אסיים ברשותכם עם דוגמא של המוח.
המקום הראשון שהיינו מצפים
לראות בו היום את הלחץ האבולוציוני האדיר,
הן בגלל התשומות,
הנעשות מסיביות,
והן בגלל גמישות האיבר,
זה המוח.
האם יש לנו הוכחה שזה באמת קורה?
הבה נתבונן במקרה כמו מספר מקרי אוטיזם לאלף.
כך זה נראה בשנת 2000.
כך זה נראה ב-2002,
2006, 2008.
זהו הגידול בפחות מעשור.
אנו עדיין לא יודעים מדוע זה קורה.
מה שאנו כן יודעים, יכול להיות,
שהמוח מגיב באופן
היפר-אקטיבי, היפר-פלסטי,
ויוצר אנשים כאלה.
זה רק אחד המצבים השוררים במציאות.
יש גם אנשים הפיקחים באופן בלתי רגיל,
אנשים המסוגלים לזכור הכל ממה שהם ראו בחייהם,
אנשים שיש להם סינסתזיה,
אנשים שיש להם סכיזופרניה.
יש כל מיני דברים שמתרחשים היום,
ואנו עדיין לא מבינים
כיצד ומדוע הם קורים.
אבל שאלה אחת שנרצה לשאול היא,
האם אנו עדים לאבולוציה מואצת של המוח
ושל האופן בו אנו מעבדים מידע?
כי אם חושבים על כמות המידע שנכנסת למוחותינו,
אנו בעצם קולטים ביום אחד מידע שאנשים
פעם קלטו לאורך כל חייהם.
ובעודנו חושבים על כך,
ישנן 4 תאוריות לגבי מדוע זה עשוי לקרות,
כמו עוד דברים רבים נוספים.
אין לי תשובה טובה.
יש צורך במחקרים נוספים בנושא זה.
אפשרות אחת היא התמכרות למזון מהיר.
מתחילות להצטבר הוכחות
שהשמנה ותזונה
קשורות איכשהו
בשינויי גנים,
דבר העשוי להשפיע או שלא
על כיצד המוח של תינוק פועל.
אפשרות שניה היא של המכור-למחשב הסקסי.
אלה מקרים מאוד נדירים.
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
אבל מה שמתחיל להתרחש
הוא שבגלל שהחנונים הללו מתכנסים ביחד,
בגלל שהם מאוד מיומנים בתיכנות מחשבים
וזה מתוגמל היטב,
כמו משימות אחרות הדורשות התמחויות מאוד ספציפיות,
הם מתחילים להתאסף גיאוגרפית
ומוצאים עמיתים בעלי אופן חשיבה דומה.
לכן זוהי היפותיזה על חיבור בין אנשים בעלי תכונות דומות
הגורם לחיזוק הדדי של גנים זהים
במבנים חברתיים אלה.
האפשרות השלישית, האם זהו גודש יתר של מידע?
אנו מנסים לעבד כל-כך הרבה חומר
שחלק מהאנשים הופכים לסינסתטיים
ואחרים פשוט יוצרים בתוכם חללים ענקיים שזוכרים הכל.
אנשים אחרים הופכים לבעלי רגישות-יתר לכמות המידע.
אחרים מגיבים באופנים פסיכולוגיים שונים
למידע זה.
או שאולי זה הכל כימיקלים.
אבל כאשר רואים גידול
בסדר גודל כזה בפרמטר כלשהו,
אז או שאנו לא מודדים אותו נכון
או שאכן מתרחש משהו במהירות רבה,
וזו עשויה להיות אבולוציה בזמן אמת.
הנה השורה התחתונה.
אני סבור שמה שקורה לנו
הוא שאנו משתנים בתור מין.
לא חשבתי ככה כאשר סטיב גולאנס ואנוכי התחלנו לכתוב ביחד.
כעת אני חושב שאנו משתנים לאדם-אבולוציוני
שזה, לטוב או לרע,
אינו רק בן-אנוש המודע אך ורק לסביבתו,
אלא הוא מתחיל באופן ישיר ומכוון
לשלוט באבולוציה של בני-מינו,
של חיידקים, של צמחים, של חיות.
ואני סבור שזהו שינוי בסדר-גודל כזה
שנכדינו ונינינו עשויים להיות
מין שהוא שונה מאוד משלנו.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)