Добре. Както всички хубави истории,
тази история започна отдавна,
когато нямаше нищо.
Това е пълна картина на Вселената
от преди 14 милиарда години.
Цялата енергия е концентрирана в една точка.
Поради някаква причина тя експлодира
и започвате да получавате тези неща.
За около 14 милиарда години сте били в това.
Тези неща се разширяват ли, разширяват и разширяват
в тези гигантски галактики,
и получавате трилиони от тях.
В тези галактики
получавате тези огромни облаци от прах.
Искам да ви обърна специално внимание
на трите малки зъба
в центъра на тази картина.
Ако погледнете тези неща отблизо,
те изглеждат така.
Това, което виждате, са стълбове прах,
има твърде много прах --
между другото, мащаба на това е трилион вертикални мили --
и това, което се случва, е че има твърде много прах,
той се събира и се разтопява
и започва термоядрена реакция.
Това, което наблюдавате,
е раждането на звездите.
Това са звездите, родени тук.
Когато има достатъчно звезди,
те създават галактика.
Тази галактика е особено важна галактика,
защото вие сте тук.
(Смях)
Ако погледнете отблизо тази галактика,
ще откриете сравнително обикновена,
не особено интересна звезда.
Между другото, сега се намирате на около две трети от пътя по тази история.
Тази звезда дори не се появява,
до около две трети от пътя по тази история.
Това, което се случва тогава е,
че има достатъчно прах,
който не се превръща в звезда,
а става планета.
Това се е случило преди малко повече от четири милиарда години.
Скоро след това
остава достатъчно материал,
така че да получите първична супа,
която създава живот.
Животът започва да се увеличава и увеличава и увеличава,
докато свършва.
(Смях)
Странното е, че
животът свършва не веднъж, не два пъти,
а пет пъти.
Почти целият живот на Земята
е бил заличен около пет пъти.
Мислейки за това,
онова, което се случва, е че получавате все повече сложност,
все повече материал,
с който да създавате нови неща.
Ние не сме се появили
до около 99,96 процента от времето на тази история,
ако просто поставим себе си и предшествениците ни в перспектива.
В този контекст, има две теории за случая,
защо сме тук.
Първата теория на случая
е всичко, което тя е написала.
В тази теория
ние сме всичко и края на всичко
от цялото създаване.
Причината за трилионите галактики,
секстилионите планети,
е да създадат нещо, което прилича на това
и нещо, което прилича на това.
Това е целта на Вселената;
след това се получава права линия,
не се подобрява.
(Смях)
Единственият въпрос, който можете да зададете е:
това не е ли малко арогантно?
И ако е --
особено, като се има предвид, че сме били много близо до изчезване.
Имало е само около 2 000 видове.
Ако е имало няколко седмици без дъжд
никога е нямало да видим които и да е от тях.
(Смях)
(Аплодисменти)
Може би трябва да помислите за втора тоерия,
ако първата не е достатъчно добра.
Втората теория е: Можем ли да се подобрим?
(Смях)
Защо, някой ще зададе този въпрос.
Защото досега е имало поне 29 ъпгрейди
на хуманоиди.
Оказва се, че сме се ъпгрейднали.
Ъпгрейдвали сме се отново и отново.
Оказва се, че продължаваме да откриваме ъпгрейдването.
Миналата година открихме това.
Миналият месец открихме още едно.
Когато мислите за това,
можете да си зададете въпроса:
Защо сме един човешки вид?
Няма ли да бъде наистина странно,
ако отидете в Африка и Азия и Антарктида
и намерите точно същата птица --
особено, когато знаем, че сме съществували заедно по едно и също време
с най-малко осем други видове хуманоиди
по същото време на тази планета?
Нормално състояние е
не само да имаме Хомо сапиенс;
нормалното състояние
е да имаме различни видове хора.
Ако това е нормалното състояние,
можете да се попитате,
добре, ако искаме да създадем нещо длуго,
колко голяма трябва да бъде мутацията?
Сванте Паабо има отговора.
Разликата между хората и неандерталците
е 0,004 процента от генетичния код.
Ето каква е разликата
между видовете.
Това обяснява повечето съвременни политически дебати.
(Смях)
Но когато мислите за това,
едно от интересните неща
е, колко са малки тези мутации и къде се случват.
Разликата между хората и неандерталците
е спермата и тестисите,
мириса и кожата.
Това са определени гени,
които се различават едни от други.
Много малки промени могат да имат голямо значение.
Ако се замислите над това,
ние продължаваме да мутираме.
Преди около 10 000 години в Черно море
се е случила мутация в един ген,
която е довела до това, че имаме сини очи.
Това продължава ли, продължава и продължава.
И докато това продължава,
едно от нещата, които ще се случат тази година,
е че ще открием първите 10 000 човешки геноми,
защото е станало достатъчно евтино да се прави генно секвентиране.
Когато ги открием,
ще открием разликите.
Между другуто, не сме готови за този разговор,
защото сме използвали по погрешен начин науката за това.
През 1920 г. мислехме, че има основни различия между хората.
Това частично се основаваше на труда на Франсис Галтън.
Той е братовчед на Дарвин.
Но в Съединените щати, института Карнеги,
Станфорд, Американската неврологична асоциация
наистина отидоха много далече.
Това беше изнесено и наистина злоупотребено.
Всъщност, това доведе до някои абсолютно ужасни
третирания на човешки същества.
До 1940 г. приемахме, че няма разлика,
че всички сме еднакви.
До края на годината ще разберем, дали това е вярно.
Когато мислим за това,
започваме да откриваме неща,
като например, дали имате ACE ген.
Защо това има значение?
Защото никой, който няма ACE
не може да се изкачи на връх, висок 8 000 метра без кислород.
Ако искате да бъдем по-точни,
какво да кажем за 577R генотипа?
Оказва се, че всеки мъж атлет, участвал в Олимпийските игри
има поне един от тези варианти.
Ако това е вярно,
то води до някои много сложни въпроси
за Олимпийските игри в Лондон.
Има три опции:
Искате ли Олимпийските игри да бъдат пример
за наистина усърдно спортуващи мутанти?
(Смях)
Опция втора:
Защо не се състезаваме като например при голфа или ветроходството?
Защото имате ли, нямате ли,
ще ви дам една десета от секундата начална преднина.
Версия трета:
Понеже това е естествено срещащ се ген,
и го има и вие не сте си избрали подходящите родители,
трябва да имате правото да се ъпгрейднете.
Три различни опции.
Ако тези разлики са разликата
между Олимпийски медал и липсата на Олимпийски медал.
Оказва се, че когато откриваме тези неща,
ние, хората наистина искаме да изменим
това, как изглеждаме, как действаме,
какво правят телата ни.
В Съединените щати има около 10,2 милиона пластични операции,
като изключим, че с технологиите, които навлизат днес,
днешните корекции, премахвания,
увеличавания и уголемявания
ще изглеждат като детска игра.
Вече сте видели работата на Тони Атала по TED,
но тази способност да запълва
неща като мастилници с клетки
ни позволяват да създаваме кожа, органи
и цели серии от други части на тялото.
При напредъка на тези технологии,
виждате това, виждате това, виждате неща --
2000 г., разкодирането на човешкия геноми --
и изглежда, като че ли нищо не се е случило,
докато то се случи.
И може би това ще се случи за няколко седмици.
А ако се замислите за
тези двама мъже, които разкодираха човешкия геном през 2000 г.
и Обществения проект за разкодиране на човешкия геном през 2000 г.
тогава не чухте много неща,
докато не научихте за експеримент, който беше проведен миналата година в Китай,
при който се взимат клетки от кожата на тази мишка,
слагат четири химикала в тях,
превръщат тези кожни клетки в стволови клетки,
оставят ги да израстнат
и създават пълно копие на тази мишка.
Това е голямо октритие.
Защото то означава,
че можете да вземете клетка,
която е плурипотентна стволова клетка,
която е като скиор на върха на планина
и тези двама скиори стават плурипотентни стволови клекти,
четири, осем, 16
и след това става много населено
след 16 деления,
които тези клетки трябва да разграничат.
Те слизат от едната страна на планината,
слизат от другата страна.
Когато правят това,
тези клетки стават кости
и след това избират друг път и тези клетки стават тромбоцити,
а тези клетки стават макрофаги,
а тези клетки стават Т-клетки.
Но е трудно, след като сте се спуснали по склона,
отново да се изкачите.
Освен ако, разбира се, има ски лифт.
Това, което тези четири химикала правят,
е да вземат която и да е клетка
и да я качат на върха на планината,
така че тя да стане която и да е част от тялото.
Когато се замислите над това,
това, което то означава е потенциално
да можете да създадете пълно копие
на който и да е организъм,
от която и да е от клетките му.
Това се оказа голямо откритие,
защото сега можете да вземете не само клетки на мишка,
но и клетки от кожата на човек
и да ги превърнете в човешки стволови клетки.
Това, което направиха през октомври,
беше, че взеха клетки от кожата, превърнаха ги в стволови клетки
и започнаха да ги превръщат в клетки на черен дроб.
На теория,
можете да създадете, който и да е орган от клетките си.
Ето втори експеримент:
Ако можете да ксерографирате тялото си,
може би искате и да вземете мозъка си.
Едно от нещата, които видяхте на TED,
преди около година и половина,
беше този мъж.
Той представи чудесна презентация за техниката.
Професор е в MIT.
Той каза по същество,
че ако вземете ретровируси,
които се взимат от мозъчните клетки на мишка.
можете да ги маркирате с протеини
които светят, когато ги осветите.
Можете да проследите тези пътеки,
когато мишката вижда, чувства, докосва,
помни, обича.
След това можете да вземете фиброоптичен кабел
и да осветите някои от същите неща.
Между другото, когато правите това,
можете да го изобразите в два цвята,
което означава, че може да свалите тази информация
като двоичен код в компютъра си.
Какво означава това?
Ами, не е напълно изключено,
някой ден да можете да свалите мислите си,
вероятно в ново тяло.
И вероятно да можете да заредите и мислите на други хора.
Това може да има едно или две
малки етични, политически, морални последици.
(Смях)
Просто една мисъл.
Ето няколко въпроси,
които стават интересни
за философи, за управляващи,
за икономисти, за учени.
Защото тези технологии се развиват наистина бързо.
И докато мислите за това,
позволете ми да завърша с един пример за мозъка.
Първото място, където очаквате
да видите огромно еволюционно напрежение днес,
поради входящата информация,
която става огромна
и поради пластичността на органа,
е мозъкът.
Имаме ли някакво доказателство, че това се случва?
Нека разгледаме заболяването от аутизъм в един човек на хиляда.
Ето как изглежда то през 2000 г.
Ето как изглежда през 2002 г.,
през 2006 г., през 2008 г.
Ето увеличението за по-малко от 10 години.
Все още не знаем, защо това се случва.
Това, което знаем е, че потенциално
мозъкът реагира по
хиперактивен, хиперпластичен начин
и създава хора, които изглеждат така.
Това е едно от условията, които съществуват.
Имаме и хора с аутизъм, които са много умни,
хора, които запомнят всичко, което са видяли,
хора, които страдат от синестезия,
хора, които страдат от шизофрения.
Имаме всякакъв вид заболявания
и все още не разбираме,
как и защо това се случва.
Въпросът, който може да зададете е,
дали виждаме бърза еволюция в мозъка
и как обработваме данните?
Защото, когато се замислите за това, какво количество данни достига до мозъка ни,
ние се опитваме да възприемем толкова много данни дневно,
колкото хората възприемаха навремето за цял живот.
Когато се замислите над това,
има четири теории защо това продължава,
и още много други теории.
Нямам добър отговор.
Трябва да бъдат направени повече изследвания над това.
Една опция е култа към бързата храна.
Има някои доказателства,
че затлъстяването и диетата
имат нещо общо
с модификациите на гените,
което може да има или може да няма значение
за това, как работи мозъкът на бебе.
Втората опция е за секси маниаците.
Тези условия са много редки.
(Смях)
(Аплодисменти)
Но това, което започва да се случва,
е понеже маниаците се събират заедно,
защото те са високо квалифицирани в компютърното програмиране
и са високо платени,
както и за други задачи, при които се обръща внимание на детайлите,
те се концентрират географски
и избират партньори, които са подобни на тях.
Това е хипотезата за асортативно намиране на партньор
на тези гени, които се заздравяват взаимно
в тези структури.
Третата опция, има ли твърде много информация?
Опитваме се да обработим толкова много информация,
че някои хора получават синестезия
и просто запомнят всичко.
Други хора стават хиперчувствителни към количеството информация.
Други реагират с различни психологически условия
или реакции на тази информация.
Или може би, това са химикали.
Но когато видите увеличение
от такъв порядък в дадено състояние,
или не го измервате правилно,
или нещо става много бързо
и това може да бъде еволюция в реално време.
Ето най-важното.
Това, което мисля, че правим,
е че сме в състояние на преход като видове.
Не мислех това, когато Стив Гъланс и аз започнахме да пишем заедно.
Мисля, че се трансформираме в Хомо еволютис,
който, за добро или за лошо,
не е просто хуманоид, загрижен за своята околна среда,
той е хуманоид, който започва пряко и съзнателно
да управлява еволюцията на своя собствен вид,
еволюцията на бактерии, растения, животни.
Мисля, че това е промяна от такава величина,
при която внуците или пра-внуците ви
ще бъдат видове, които се различават от вас.
Много ви благодаря.
(Аплодисменти)