Ми перестаємо слухати.
Близько 60% часу нашого спілкування ми слухаємо,
Але ми не дуже це вміємо.
Ми пам'ятаємо лише 25% того, що чуємо.
Ну, не ви, і не в цій розмові,
але взагалі це правда.
Визначимо слухання
як перетворення звуку в сенс.
Це психічний процес,
і це процес вилучення.
Для цього ми використовуємо деякі досить цікаві методи.
Одним з них є розпізнавання образів.
(Шум натовпу) Отже, на вечірці на зразок цієї,
якщо я скажу: "Девід, Сара, зверніть увагу,"
дехто з вас щойно прислухався.
Щоб відрізнити сигнал від шуму,
ми розпізнаємо певні зразки,
і особливо наше ім'я.
Ще один метод – знаходження відмінностей.
Якщо я залишу цей рожевий шум більше ніж на пару хвилин,
ви буквально перестанете чути його.
Ми прислухаємося до відмінностей
і не зважаємо на звуки, що залишаються незмінними.
А ще є ціла низка фільтрів.
Ці фільтри зводять нас від усього звуку
до того, на що ми звертаємо увагу.
Для більшості людей ці фільтри
абсолютно несвідомі.
Але в деякому сенсі вони формують нашу реальність,
бо вони кажуть нам, на що ми звертаємо увагу прямо зараз.
Наведу вам ще один приклад:
у звуці, у слуханні, дуже важливим є намір.
Коли я одружився,
я обіцяв дружині, що буду слухати її щодня,
наче в перший раз.
Цю обіцянку я щоденно не виконую.
(Сміх у залі)
Але у стосунках добре мати такий намір.
Але це ще не все.
Звук розміщує нас у просторі і часі.
Якщо прямо зараз у цьому залі ви заплющите очі,
ви відчуватимете розміри залу
завдяки реверберації
і відбиттю звуку від поверхонь.
І ви відчуватимете, як багато людей навколо вас,
через мікро-шуми, що ви чуєте.
Звук також розміщує нас у часі,
бо час завжди вбудований
у сам звук.
Припускаю, що слухання для нас – головний спосіб
відчувати перебіг часу
з минулого в майбутнє.
Таким чином, "звучність є час і сенс" – прекрасна цитата. [Жан-Люк Нансі, французький філософ]
На початку я сказав, що ми втрачаємо слухання.
Чому я говорю так?
Ну, для цього є багато причин.
Перш за все, ми винайшли способи запису, –
спочатку письмо, потім аудіозапис,
а тепер і відеозапис.
Переваги старанного і ретельного слухання
просто зникли.
По-друге, світ зараз настільки шумний,
(Шум) відбувається така какофонія,
візуальна і звукова,
що слухати просто важко,
навіть стомливо.
Багато людей знаходять притулок в навушниках,
але вони перетворюють ось такі великі громадські місця,
колективні звукові середовища,
на мільйони крихітних персональних бульбашок звуку.
У цьому випадку ніхто не слухає нікого.
Ми стаємо нетерплячими.
Ми не хочемо ораторського мистецтва,
ми хочемо стислих тезисів.
І мистецтво бесіди –
я вважаю цей факт небезпечним –
підмінюється особистим мовленням.
Не знаю, чи є скільки-небудь слухання в таких "бесідах",
які, на жаль, дуже поширені,
особливо у Великій Британії.
Ми стаємо нечулими.
Отакими заголовками наші ЗМІ мають кричати на нас,
щоб заволодіти нашою увагою. [СЕНСАЦІЯ, ШОК, СКАНДАЛ, ШАЛЕНСТВО, тощо]
Це означає, що нам стає важче
приділяти увагу тихому,
тонкому, стриманому.
Факт, що ми втрачаємо слухання, – це серйозна проблема.
Це не дрібниця,
бо слухання дає нам доступ до розуміння.
Свідоме слухання завжди створює розуміння.
І тільки без свідомого слухання
можуть траплятися отакі речі,
а світ, де ми не слухаємо один одного,
це дійсно дуже страшне місце.
Тому я хотів би поділитися з вами
п'ятьма простими вправами, інструментами, що завжди з вами,
щоб поліпшити ваше свідоме слухання.
Хочете?
(Публіка: Так.) Добре.
Перше – це повна тиша.
Всього три хвилини тиші на день –
це прекрасна вправа,
щоб виставити на нуль і відкалібрувати свої вуха,
отже ви знову зможете почути тихі речі.
Якщо ви не можете отримати абсолютну тишу,
нехай просто буде тихо, цього достатньо.
Друге я називаю "мікшер".
(Шум) Навіть якщо ви знаходитеся в таких галасливих умовах,
а всі ми проводимо багато часу в таких місцях,
послухайте в кафе,
скільки каналів звуку ви зможете почути?
Скільки окремих каналів в цій суміші я чую?
Можна робити це в прекрасному місці, наприклад, біля озера.
Скільки птахів я чую?
Де вони? Де ці бризки води?
Це чудесна вправа,
що поліпшує якість вашого слухання.
Третю вправу я називаю "смакування",
і це просто чудова вправа.
Мова йде про насолоду від мирських звуків.
Це, наприклад, моя сушарка для одягу.
(Сушарка) Це вальс.
Раз, два, три. Раз, два, три. Раз, два, три.
Прекрасно!
Або спробуйте це переживання.
(Кавомолка)
Ого!
Мирські звуки можуть бути цікавими, якщо ви звернете увагу.
Я називаю це прихованим хором.
Він завжди навколо нас.
Наступна вправа.
Якщо вибирати якусь одну з них,
мабуть, ця найважливіша з усіх.
Це позиції слухання.
Ідея в тому, що ви міняєте свою позицію слухання
залежно від того, що ви слухаєте,
тобто ви граєте з тими самими фільтрами.
Пам'ятаєте, на початку я говорив про фільтри?
Ви натискаєте на них як на важелі,
щоб вони стали свідомими і змогли переміщатися.
На екрані показані лише деякі з можливих позицій слухання
[активне/пасивне, редукційне/експансивне, критичне/емпатичне]
Їх дуже багато.
Пограйтеся з ними, це дуже цікаво.
І, нарешті, акронім.
Його можна використовувати у слуханні, у спілкуванні.
Якщо ви в одній з цих ролей [лідери, учителя, подружжя, батьки, друзі]
я думаю, це вірно для всіх, хто слухає цю розмову, –
акронім RASA,
що в перекладі з санскриту
означає "сік" або "сутність".
RASA розшифровується як "приймай",
тобто приділяй увагу особистості;
"цінуй", видаючи маленькі шуми
на кшталт "хм", "ну", "гаразд";
"підсумовуй" – слово "отже" дуже важливе у спілкуванні;
і "запитуй" – став питання пізніше.
Отже, звук – це моя пристрасть, моє життя.
Я написав цілу книжку про це. Отже, я живу, щоб слухати.
Це занадто – просити такого від більшості людей,
але я вважаю, що кожна людина
має слухати свідомо,
щоб жити повним життям,
пов'язаним в просторі і часі
з фізичним світом навколо нас,
пов'язаним з розумінням одне одного,
не кажучи вже про духовний зв'язок,
бо кожен духовний шлях, що я знаю,
в основі своїй має споглядання
і слухання.
Ось чому
ми повинні у школі навчати слуханню
як навичці.
Чому цьому не вчать? Це ж безглуздо!
Якщо ми зможемо навчити слухати у школі,
ми зможемо забрати наше слухання з того слизького шляху,
з того небезпечного, страшного світу, про який я щойно говорив,
і помістити його в місце, де всі постійно і свідомо слухають,
або принаймні здатні робити це.
Зараз я не знаю, як досягти цього,
але це TED,
і я думаю, товариство TED здатне на будь-що.
Тому я запрошую вас поєднатися зі мною, поєднатися один з одним,
розпочати цю місію, і давайте добудемося, щоб слухання викладали у школі,
і за одне покоління перетворимо світ у такий, де слухають свідомо,
у світ зв'язку,
у світ розуміння і миру в усьому світі.
Дякую за увагу до мене сьогодні.
(Оплески)