Ztrácíme svou možnost naslouchat.
Zhruba 60 % komunikace zahrnuje naslouchání.
Ale to nám moc nejde.
Uchováme si jen 25 % toho, co slyšíme.
Ne vy, ne na této přednášce,
ale obecně to tak je.
Naslouchání bychom mohli popsat
jako přiřazení významu ke zvuku.
Jde o mentální proces
a jde o proces vytržení.
Používáme k tomu celkem bezva techniky.
Jednou z nich je rozpoznání vzoců..
(hluk davu) Takže na takovéto koktejl párty,
když řeknu, "Davide, Sáro, dávejte pozor",
někteří z vás se napřímí.
Jsme schopní rozeznat vzory
pro rozlišení zvuku od signálu,
zvláště našeho jména.
Odlišování je pak další způsob, který používáme.
Pokud nechám tento absolutně zdravý zvuk puštěný na několik minut,
přestanete ho vnímat.
Nasloucháme rozdílným věcím,
zvuky, které zůstávají stejné, nebereme v úvahu.
A také existuje celá řada filtrů.
Tyto filtry (kultura, jazyk, hodnoty, přesvědčení, postoje, očekávání, závěry)
nás vytrhnou od zvuku zpět k tomu, čemu věnujeme pozornost.
Většina lidí si není těchto filtrů
vůbec vědoma.
Ale ony ve skutečnosti dotvářejí naši realitu,
protože nám sdělují, čemu právě teď věnujeme pozornost.
Jeden příklad za všechny:
Záměr je ve zvucích a naslouchání velmi důležitý.
Když jsem si bral svou ženu,
slíbil jsem jí, že jí budu naslouchat každý den,
jako by to bylo poprvé.
No, na denní bázi v tom očekávání nesplňuji.
(smích)
Ale pro partnerství je to skvělý záměr.
Ale to vůbec není všechno.
Zvuk nám dává místo v prostoru a čase.
Když teď v této místnosti zavřete oči,
budete vědět, jak je místnost velká
podle ozvěny
a jak se zvuk odráží od povrchů.
A víte, kolik je kolem vás lidí,
díky mikro zvukům, které přijímáte.
A zvuk nás také ukotvuje v čase,
protože zvuk v sobě vždy
má zabudovaný i čas.
Já tvrdím, že naše naslouchání je tím hlavním způsobem,
jakým prožíváme plynutí času
od minulosti k budoucnosti.
A tak, "zvučnost v sobě nese čas a význam" - je skvělý citát.
Na začátku jsem řekl, že ztrácíme schopnost naslouchat.
Proč jsem to řekl?
Existuje pro to spousta důvodů.
Zaprvé, vynalezli jsme způsoby zaznamenávání -
nejdříve psaní, poté audio záznam
a teď také video nahrávky.
Přednost přesného a pozorného naslouchání
se prostě vytratila.
Zadruhé, svět je teď tak hlučný,
(hluk) díky této neustálé kakafonii,
vizuální i poslechové,
že je prostě obtížné naslouchat.
Je to unavující.
Mnoho lidí hledá únik ve sluchátkách,
ale tím přeměňují velká, veřejná prostranství jako je tohle,
sdílené zvukové palety,
do milionů maličkých, mini osobních zvukových bublin.
A tak nikdo nenaslouchá nikomu.
Stáváme se netrpělivými.
Už nechceme oratoria,
ale jen zvukové úryvky.
A umění konverzace
je nahrazováno - podle mě nebezpečně -
osobním vysíláním.
Nevím, kolik naslouchání se skrývá v této konverzaci,
která je velmi častá,
zvláště v Británii.
Stáváme se znecitlivělí.
Naše média na nás musí řvát takovýmito titulky,
aby upoutala naši pozornost.
A to znamená, že je pro nás těžší věnovat pozornost
tichému, něžnému,
zdrženlivému.
Ztráta naslouchání je vážným problémem.
Nejde o nic banálního.
Protože naslouchání je náš přístup k porozumění.
Vědomé naslouchání vždy vytváří porozumění.
A jen bez vědomého naslouchání
se může dít toto -
svět, kde si vůbec nenasloucháme
je vskutku velmi děsivé místo.
A tak bych se s vámi rád podělil
o pět jednoduchých cvičení, nástrojů, které si můžete odnést,
abyste zlepšili své vlastní vědomé naslouchání.
Co vy na to?
Tak jo.
Prvním je ticho.
Jen tři minuty ticha denně
je skvělé cvičení
na nové nastartování a nové vyvážení vašich uší,
takže můžete znovu naslouchat tichu.
Pokud nemůžete být v úplném tichu,
je zcela v pořádku najít si místo toho klidné místo.
Druhému cvičení říkám mixér.
I když jste v hlučném prostředí jako je toto -
a my všichni na takových místech trávíme spoustu času -
poslouchejte třeba v kavárně,
kolik různých kanálů zvuku můžete slyšet?
Kolik jednotlivých proudů vzduch v tom mixu slyším?
Můžete si to zkusit i na krásném místě, třeba u jezera.
Kolik slyším ptáků?
Kde jsou? Kde jsou ty vlnky?
Je to skvělé cvičení
na zlepšení kvality vašeho naslouchání.
Třetí je cvičení, kterému říkám dochucování.
A je to skvostné cvičení.
Jde o vychutnávání si pozemských zvuků.
Tohle je např. moje sušička.
Je to waltz.
Raz dva tři. Raz dva tři. Raz dva tři.
Miluju to.
Anebo zkuste toto zdůraznění.
(mlýnek na kávu)
Fíha!
Pozemské zvuky mohou být dost zajímavé, když jim věnujete pozornost.
Říkám tomu skrytý sbor.
Je to pořád kolem nás všech.
Další cvičení
je asi to nejdůležitější ze všech,
pokud byste si měli odnést jen jeden poznatek.
Zde jsou tzv. polohy naslouchání -
jde o to, že můžete svůj způsob naslouchání měnit
podle toho, co vás při naslouchání zajímá.
Jde o hraní se s těmi filtry.
Vzpomínáte si? Říkal jsem vám o nich na začátku.
Jde o to, začít si s nimi hrát jako s páčkami,
začít si jich být vědomi a hrát si s nimi.
Toto jsou jen některé z poloh naslouchání (aktivní/pasivní; zužující/rozšiřující; kritický/naslouchající)
nebo stupnic naslouchání, které lze použít.
Je jich spousta.
Bavte se s tím. Je to velmi zábavné.
A nakonec, zkratka.
Můžete ji použít při naslouchání a komunikaci.
Pokud se nacházíte v některé z těchto rolí (manažeři, učitelé, partneři, rodiče, přátelé)
a já myslím, že to jsou asi všichni, kdo teď poslouchají tuto přednášku -
zkratka je RASA,
což je slovo, které v Sanskrtu
značí šťávu nebo podstatu.
A RASA značí "Receive" - přijímat,
to znamená věnovat pozornost tomu druhému,
"Appreciate" - ocenit, vydávat jemné zvuky
jako hmm, ach, aha,
Summarize - shrnout, slovo "takže" je v komunikaci velmi důležité,
a "Ask" - zeptat se, doptávat se.
Zvuk je mou vášní, můj život.
Napsal jsem o něm celou knihu. Proto žiji, abych poslouchal.
Pro většinu lidí to je přílišný požadavek.
Ale já věřím, že každá lidská bytost
potřebuje naslouchat uvědoměle,
aby mohla žít naplno -
propojena prostorem a časem
s fyzickým světem kolem nás,
propojena s ostatními,
či dokonce propojena duchovně,
protože každá duchovní cesta, kterou znám,
obsahuje naslouchání a přemítání
ve své podstatě.
Proto
potřebujeme, aby naslouchání učili ve školách
jako dovednost.
Proč se to neučí? To je šílené.
A pokud můžeme učit naslouchání na školách,
můžeme naslouchání odlepit od té nahnuté roviny,
z toho nebezpečného, děsivého světa, o kterém jsem mluvil
a posunout ho na místo, kde každý neustále a vědomě naslouchá,
nebo aspoň má tu schopnost.
Nevím, jak na to,
ale tohle je TED
a podle mě je TED komunita schopná všeho.
A tak vám dávám možnost se se mnou spojit, spojit se mezi sebou,
vydat se na tuto misi a dostat naslouchání jako předmět do škol
a přeměnit svět do jedné generace vědomě naslouchajícího světa -
světa propojení,
světa porozumění a pokoje.
Děkuji, že jste mi dnes naslouchali.
(potlesk)