Bănuiesc
că fiecare muncitor voluntar în Africa
ajunge la un moment în cariera sa
în care dorește să ia toți banii pentru proiect
- poate fi un proiect educațional sau un training-
să-i adune într-o valiză,
să urce într-un avion care zboară peste cele mai sărace sate din țară
și să arunce acei bani pe fereastră.
Deoarece pentru un lucrător social veteran
idea de a pune bani reali
în mâinile celor mai săraci oameni de pe pământ
nu pare nebunească,
ci este foarte satisfăcătoare.
Am avut acel moment în jurul aniversării de 10 ani
și din fericire, tot atunci am învățat
că această idee există de fapt,
și ar putea fi exact ce-i necesar în sistemul de ajutor social.
Economiștii o numesc transfer necondiționat de bani,
și chiar asta e: dăruire de bani
fără nicio datorie.
Guvernele țărilor în dezvoltare
fac acest lucru de zeci de ani
și abia acum, datorită dovezilor
și tehnologiilor noi devine posibil
să facem din asta un model pentru oferirea de ajutor social.
E o idee destul de simplă, nu?
Atunci, de ce am irosit un deceniu făcând alte lucruri
pentru cei săraci?
Sincer, credeam că pot face mai mult bine
cu bani pentru cei săraci
decât puteau cei săraci să facă pentru ei înșiși.
Aveam două ipoteze:
Prima, că oamenii săraci sunt săraci
din cauza lipsei de educație
și a alegerilor nepotrivite;
A doua, că e nevoie de oameni ca mine
să înțeleagă ce au nevoie și să le ofere.
Dovezile însă spun altceva.
In ultimii ani, cercetătorii au studiat
ce se întâmplă când ajutăm săracii cu bani.
Zeci de studii demonstrează clar
că oamenii folosesc transferurile de bani
pentru a-și îmbunătăți traiul.
Femeile însărcinate din Uruguay cumpără mâncare mai bună
și nasc bebeluși mai sănătoși.
Bărbații din Sri Lanka investesc în afacerile lor.
Cercetătorii care au studiat munca noastră în Kenya
au descoperit că oamenii au investit într-o gamă de bunuri,
animale în gospodărie, echipamente, îmbunătățiri în casă,
și au observat creșteri în venituri
din afaceri și agricultură
la un an după ce banii au fost trimiși.
Niciunul dintre aceste studii nu a arătat că oamenii
cheltuiesc mai mult pe alcool sau țigări
sau că muncesc mai puțin.
De fapt, muncesc mai mult.
Toate acestea sunt nevoi materiale.
În Vietnam, beneficiarii vârstnici
au folosit banii pentru a plăti sicriele.
Ca cineva care se întreabă dacă Maslow a gândit greșit,
consider această favorizare a nevoilor spirituale
copleșitoare.
Nu știu dacă aș fi ales să ofer alimente
sau echipament sau sicrie,
ceea ce ridică întrebarea:
Cât de buni suntem la alocarea resurselor
în numele celor săraci?
Suntem vrednici de acest cost?
Din nou, putem privi dovezile empirice
a ceea ce se întâmplă când dăruim oamenilor
lucruri alese de noi.
Un studiu elocvent a analizat un program în India
care oferă animale domestice celor foarte săraci,
și a descoperit că 30% dintre beneficiari
au vândut animalele primite
pentru bani.
Marea ironie este
că pentru fiecare 100 $ în valori
pe care programul le-a donat,
alți 99$ au fost cheltuiți pentru distribuire.
Ce-ar fi dacă, în schimb, am folosi tehnologia pentru a dona,
fie de la o agenție socială fie de la oricare dintre noi,
direct unei persoane sărace.
Astăzi, trei din patru kenyeni folosesc bani mobili,
adică un cont bancar ce poate fi accesat
de pe orice telefon mobil.
Un donator poate plăti o taxă de 1.6%
și prin apăsarea unui buton
trimite bani direct în contul destinatarului
fără intermediari.
Ca și tehnologiile care perturbă industria
în viețile noastre,
tehnologia plățiilor în țările sărace
ar putea schimba radical ajutorul social.
Se răspândește atât de rapid
încât e plauzibil să ne imaginăm accesul
la miliardele de săraci ai lumii.
Asta începem să facem la GiveDirectly.
Suntem prima organizație
dedicată asigurării transferului de bani către săraci.
Am trimis bani la 35.000 de oameni
din zonele rurale ale Kenyei și Ugandei
în plăți unice de 1000 de dolari per familie.
Până acum, am căutat cei mai săraci oameni
din cele mai sărace sate, iar în această parte a lumii,
sunt cei care trăiesc în case din noroi și paie,
și nu ciment și fier.
Să spunem că e familia ta.
Apărem la ușa ta cu un telefon Android.
Îți cerem numele, îți facem o poză
și o poză a colibei tale
și obținem coordonatele GPS.
Peste noapte, trimitem datele în cloud.
Sunt verificate fiecare în parte
de către o echipă independentă
folosind, de exemplu, imagini prin satelit.
Apoi, vom veni înapoi,
îți vom vinde un telefon mobil simplu
dacă nu ai deja unul,
și câteva săptămâni mai târziu,
trimitem bani către acesta.
Ceva ce acum cinci ani ar fi părut imposibil,
poate fi făcut acum eficient și fără corupție.
Cu cât dăm mai mulți bani săracilor
și cu cât dovedim mai mult că funcționează,
cu atât mai mult trebuie să reconsiderăm
toate celelalte lucruri pe cale le oferim.
Astăzi, logica din spatele ajutorului social e prea des:
„Măcar fac o faptă bună.”
Când mulțumirea de sine este etalonul,
când ne spunem că ajutând
e mai bine decât niciun fel de ajutor,
avem tendința de a investi ineficient
în propriile idei care ni se par inovatoare,
în scrieri de rapoarte,
în bilete de avion și SUV-uri.
Cum ar fi dacă logica ar fi:
„Vom face mai mult decât banii oferiți direct?”
Organizațiile ar trebui să demonstreze
că fac mai mult bine pentru săraci
decât pot face săracii pentru ei înșiși.
Bineînțeles, dăruirea de bani nu va crea bunuri publice
ca extirparea bolilor sau construirea de instituții puternice,
dar ar putea stabili un standard mai înalt
pentru modul în care ajutăm familii
să-și îmbunătățească traiul.
Cred în ajutorul social.
Cred că majoritatea ajutorului social e mai potrivit
decât să arunci bani dintr-un avion.
Dar sunt absolut sigură că azi mult ajutor
nu e mai bun decât dăruirea directă către cei săraci.
Sper că într-o zi, va fi.
Mulțumesc.
(Aplauze)