Pretpostavljam da
svaka humanitarna radnica u Africi
dođe do trenutka u svojoj karijeri kad
poželi pokupiti sav novac za svoj projekt —
bilo to za školu ili program osposobljavanja —
spakirati ga u torbu
sjesti na avion koji leti iznad najsiromašnijih sela u zemlji
i početi rasipati novac kroz prozor.
Jer humanitarnom radniku veteranu
ideja stavljanja gotovog novca
u ruke najsiromašnijih ljudi na svijetu
uopće ne zvuči suludo,
zapravo zvuči vrlo zadovoljavajuće.
Taj sam trenutak doživjela oko desete obljetnice svog rada
i srećom, u isto vrijeme saznala
da ova ideja uistinu postoji
i da bi ona mogla biti baš ono što sustavu humanitarne pomoći nedostaje.
Ekonomisti to zovu bezuvjetnim transferom novca
i to je upravo ono što to jest: novac dan
bez ikakvih uvjeta.
Vlade država u razvoju
radile su ovo destljećima,
ali tek je sada, uz više dokaza
i novu tehnologiju, moguće
učiniti ju modelom dostavljanja pomoći.
Prilično jednostavna ideja, zar ne?
Pa zašto sam onda provela desetljeće radeći druge stvari
za siromašne?
Iskreno, vjerovala sam da mogu učiniti više dobra
novcem za siromašne
nego što bi to oni mogli učiniti sami za sebe.
Imala sam dvije pretpostavke:
Prva, da su siromašni jednim dijelom
siromašni jer su neobrazovani i
jer ne donose dobre odluke;
i druga, da trebamo ljude poput mene
kako bismo shvatili što oni trebaju i kako bismo im to dali.
Ispada da dokazi kažu drugačije.
Posljednjih godina istraživači su proučavali
što se događa kad damo novac siromašnima.
Deseci studija potvrđuju
da ljudi koriste dobiveni novac
kako bi unaprijedili vlastite živote.
Trudnice iz Urugvaja kupuju bolju hranu
i rađaju zdravije bebe.
Muškarci iz Šri Lanke ulažu u svoja poduzeća.
Istraživači koji su proučavali naš rad u Keniji
saznali su da ljudi ulažu u različite stvari:
od stoke preko opreme do kućanskih adaptacija,
i vidjeli su rast u prihodima
preko poslova i poljoprivrede
samo godinu dana nakon što su primili novac.
Nijedno od ovih istraživanja nije utvrdilo
trošenje novca na alkohol ili cigarete
ili smanjenje količine rada.
Štoviše, radi se i više.
Ovdje se radi o materijalnim potrebama.
Stariji primatelji pomoći u Vijetnamu koristili su novac
za svoje lijesove.
Kao netko tko se pita je li Maslow pogrešno shvatio,
smatram da davanje prioriteta duhovnim potrebama
uči skromnosti.
Ne znam bih li odabrala davati hranu,
opremu ili lijesove,
što nameće pitanje:
Koliko nam dobro ide raspoređivanje sredstava
u ime siromašnih?
Smijemo li preuzeti takvu odgovornost?
Ponavljam, možemo sagledati empirijske dokaze
o tome što ljudi čine s onime što smo im dali
po našem izboru.
Jedno vrlo znakovito istraživanje bavi se programom u Indiji
koji daje stoku takozvanim ultra-siromašnima
i utvrđeno je da je 30 posto primatelja pomoći
prodalo stoku koju su dobili
u zamjenu za gotovinu.
Ironija je u tome
što za svakih 100 $ sredstava
koje je program dodijelio nekome,
oni potroše još 99 $ kako bi to uradili.
Što ako bismo umjesto toga koristili tehnologiju kako bismo davali gotovinu
od humanitarnih agencija ili od bilo koga od nas
izravno u ruke siromašnima?
Danas troje od četvero ljudi u Keniji koristi mobilni novac,
što je zapravo bankovni račun koji se može koristiti
s bilo kojeg mobilnog telefona.
Pošiljatelj može platiti 1.6 posto od iznosa
i pritiskom gumba
poslati novac izravno na primateljev račun
bez posrednika.
Poput tehnologije koja mijenja industriju
u našim životima,
tehnologija plaćanja u siromašnim zemljama
također može promijeniti način na koji pomoć stiže.
Širi se tolikom brzinom da je moguće
zamisliti dosezanje milijardi
siromašnih u svijetu na ovaj način.
To je ono s čime smo započeli u GiveDirectly (DajIzravno).
Mi smo prva organizacija
posvećena transferu novca u gotovini siromašnima.
Poslali smo novac u gotovini 35,000 ljudi ruralne Kenije
i Ugande
jednokratnim uplatama od 1,000 $
po obitelji.
Do sada smo tražili najsiromašnije
u najsiromašnijim selima, a u ovom su dijelu svijeta
takvi smješteni u kućama
od blata i trske,
a ne cementa i željeza.
Pretpostavimo da se radi o vašoj obitelji.
Pojavit ćemo se pred vašim vratima s Android telefonom.
Uzet ćemo vaše ime i fotografirati vas
i vašu brvnaru
te uzeti GPS koordinate.
Iste ćemo noći poslati podatke u oblak,
gdje svaki podatak provjerava
neovisan tim stručnjaka
koristeći, primjerice, satelitske snimke.
Zatim ćemo se vratiti
i prodati vam običan mobilni telefon
ako ga već nemate
i nakon nekoliko tjedana
uplatiti vam novac.
Nešto što bi prije pet godina
bilo nezamislivo
sada možemo obaviti učinkovito
i bez korupcije.
Što više novca u gotovini damo siromašnima
i što više dokaza o tome da to radi imamo,
više moramo razmisliti
o svemu ostalome što dajemo.
Danas pod davanjem humanitarne pomoći često
mislimo nešto kao, pa bar nešto dobroga činimo.
Ako smo zadovoljni
time kao svojim najvećim dosegom,
kada se uvjeravamo da je išta
bolje nego ništa,
često nerazumno ulažemo
u vlastite ideje koje nam se čine inovativnima,
u pisanje izvještaja.
u avionske karte i terenska vozila.
Što ako bismo pošli od pitanja:
Možemo li učiniti nešto bolje od izravnog davanja novca?
Organizacije bi morale dokazati
da čine više za siromašne
nego što to oni mogu učiniti sami za sebe.
Naravno, davanje novca neće stvoriti javna dobra
kao iskorjenjivanje zaraza ili gradnju čvrstih institucija,
ali možemo postaviti ljestvicu više
u smislu pomaganja pojedinačnim obiteljima
u unaprjeđivanju njihovih života.
Vjerujem u humanitarnu pomoć.
Vjerujem da je većina humanitarne pomoći bolja
od samog rasipanja novca iz aviona.
Također sam apsolutno uvjerena
da veliki dio humanitarne pomoći
nije bolji od izravnog davanja siromašnima.
Nadam se da će jednoga dana ipak biti.
Hvala vam.
(Pljesak)