Є щось,
що ви знаєте про мене, дещо дуже особисте,
і є щось, що мені відомо про
кожного з вас
і це вам надзвичайно важливе.
Є щось, що ми знаємо
про всіх, кого б ми не зустрічали будь-де у світі,
на вулиці,
що є їхньою головною рушійною силою,
хоч чим би вони займалися
і з чим би мали справу,
і це те, що кожен із нас
прагне бути щасливим.
Це нас об'єднує.
Уявлення про щастя
відрізняються одні від одних,
але ми всі маємо багато спільного -
ми всі хочемо бути щасливими.
Я говоритиму про вдячність.
Яким чином пов'язані
щастя та вдячність?
Багато людей сказало б, що це дуже просто.
Коли ви щасливі, то вдячні.
Однак поміркуйте ще раз.
Невже справді щасливими є ті, хто вдячні?
Ми всі знаємо безліч людей,
які мають усе, що потрібно для щастя,
але вони нещасливі,
тому що хочуть чогось іншого
або ще більше, ніж мають.
І нам усім відомі люди,
у яких багато лиха,
бід, яких ми б воліли не мати,
однак вони неймовірно щасливі.
Вони випромінюють щастя. Ви здивовані.
Чому? Бо вони вдячні.
Отже, не щастя робить нас вдячними.
Щасливими нас робить вдячність.
Якщо ви вважаєте, що щастя робить вас вдячними,
подумайте ще раз.
Це вдячність робить вас щасливими.
Виникає запитання,
що ж насправді ми маємо на увазі під вдячністю?
І як це працює?
Я звертаюся до вашого особистого досвіду.
Ми всі знаємо з досвіду, як це буває.
Ми переживаємо щось
важливе для нас.
Нам дається щось цінне.
І воно справді дається.
Ці дві речі повинні бути поряд.
Щось має бути вартісним,
і це справжній дар.
Ви його не придбали. Ви його не заробили.
Ви це не обміняли. Ви за це не працювали.
Це просто дано вам.
І коли ці два поняття знаходяться поряд,
щось, що справді для мене цінне
і я усвідомлюю, що це даровано мені,
тоді вдячність спонтанно
росте у моєму серці,
щастя спонтанно роcте у моєму серці.
Саме так виникає вдячність.
Ключем до всього цього є те, що
ми не можемо переживати це тільки час від часу.
Ми не можемо мати лише вдячний досвід.
Ми можемо бути людьми, які живуть з вдячністю.
Вдячне життя, у тому-то й справа.
Як нам жити з вдячністю?
Відчуваючи, усвідомлюючи,
що кожна мить є, як кажуть, дарованою миттю.
Це дар. Ви не заробили його.
Ви жодним чином не спричинилися до нього.
Ви не можете гарантувати, що вам
буде дана ще одна мить,
і все ж, це найцінніше,
що тільки може бути дано нам,
ця мить, з усіма можливостями, що вона містить.
Якби ми не мали цього даного моменту,
ми б не мали можливості щось робити
чи переживати,
і цей момент є даром.
Як ми кажемо, це дарована мить.
Ми говоримо, що дарунок у цьому дарі
є справжньою можливістю.
Те, за що ви вдячні - це можливість,
а не річ, яку вам дано,
бо якби ця річ була деінде,
і ви б не мали можливості насолодитися нею,
зробити щось із нею,
ви би не були вдячними за неї.
Можливість - це дарунок у кожному дарі,
а ми знаємо вислів, що
шанс випадає лише раз у житті.
Поміркуймо знову.
Кожна мить - це новий дар, знову і знову,
і якщо ви втратите нагоду цієї миті,
вам буде дана ще одна, і ще.
Ми можемо скористатися цією можливістю
або прогавити її,
і якщо ми використаємо можливість,
то отримаємо ключ до щастя.
Ось головний ключ до нашого щастя
у наших руках.
Мить за миттю,
ми можемо ставати вдячними за цей дарунок.
Чи це означає,
що ми можемо бути вдячними за все?
Звичайно, ні.
Ми не можемо бути вдячними за насильство, за війну,
за пригнічення, за експлуатацію.
На особистому рівні ми не можемо бути вдячними
за втрату друга, за невірність,
за важку втрату.
Однак я не казав, що ми можемо бути вдячними за все.
Я говорив, що ми можемо бути вдячними у кожну дану мить
за можливість,
і навіть, коли ми зіштовхуємося
з чимось жахливо складним,
ми можемо гідно триматися
і відреагувати на можливість, яку нам дано.
Усе не так погано, як може здаватися.
Взагалі-то, коли ви поглянете на це і переживете,
то зрозумієте, що у більшості випадків, те, що нам дано -
це приємна нагода,
і ми її втрачаємо лише тому, що
мчимо по життю
та не зупиняємося, щоб побачити цю можливість.
Але час від часу
нам дано дещо надзвичайно важке,
і коли ці складні речі трапляються з нами,
це виклик відстояти свою честь,
і ми можемо гідно триматися, навчаючись чомусь,
що є інколи тяжким.
Наприклад, навчаючись терпеливості.
Нам сказали, що шлях до миру -
це не спринт,
а щось схоже на марафон.
Він потребує терпеливості. А це - складно.
Це може бути нагодою відстояти ваші погляди,
відстояти ваші переконання.
Це можливість, яку нам дано.
Навчатися, терпіти, відстоювати,
усі ці можливості нам дано,
однак це лише можливості,
і ті, хто користаються
цими можливостями,
є людьми, якими ми захоплюємося.
Вони беруть щось від життя.
А ті, хто зазнають невдачі, отримують ще одну можливість.
Ми завжди отримуємо іншу можливість.
У цьому полягає дивовижне багатство життя.
То як нам знайти спосіб,
що все унормує?
Як кожен із нас може знайти спосіб
жити з вдячністю,
не лише зрідка бути вдячним,
а відчувати вдячність мить за миттю.
Як нам це робити?
Дуже простим способом.
Він настільки простий, що прирівнюється до того, що нам казали
у дитинстві, коли ми вчилися переходити вулицю.
Зупиніться. Подивіться. Ідіть.
Це все.
Але як часто ми зупиняємося?
Ми мчимо по життю. Ми не зупиняємося.
Ми втрачаємо можливість, бо не зупиняємося.
Нам потрібно зупинитися. Нам варто стишитися.
І нам треба ставити знаки зупинки
у нашому житті.
Коли я був у Африці декілька років тому,
а потім повернувся,
то став помічати воду.
В Африці там, де я був, у мене не було питної води.
Кожного разу, коли я відкривав кран,
я був вражений.
Кожного разу, коли вмикав світло,
я був вдячний. Це робило мене таким щасливим.
Але через деякий час це відчуття минає.
Тому я прикріпив маленькі наліпки на перемикач світла
і на водопровідний кран,
і щоразу, коли я відкривав його - о, вода.
Тож покладіться на власну уяву.
Ви можете вигадати все, що працюватиме для вас найкраще,
однак вам необхідні знаки зупинки у вашому житті.
І коли ви зупинилися,
тоді варто подивитися.
Ви дивитеся. Ви розплющуєте свої очі.
Ви прислухаєтеся. Ви вдихаєте повітря.
Ви загострюєте всі відчуття
для цього дивовижного багатства, що нам дано.
Йому немає кінця,
і в цьому полягає сенс життя,
щоб насолоджуватися, радіти тому, що нам дано.
А тоді ми також можемо відкрити свої серця,
відкрити для можливостей,
для можливостей, щоб допомагати іншим,
робити інших щасливими, бо ніщо не робить нас щасливішими,
ніж те, коли ми всі щасливі.
І коли ми відкриваємо свої серця для можливостей,
можливості заохочують нас зробити щось,
і це є третім.
Зупиніться, подивіться, а тоді йдіть і дійсно щось робіть.
Те, що ми можемо зробити - це
все, що пропонує нам життя у цю дану мить.
В основному, це можливість насолоджуватися,
але часом це щось складніше.
Що б це не було, якщо ми скористаємося цією можливістю,
житимемо з нею, будемо творчими,
такими є творчі люди,
і ті прості слова "зупиніться, подивіться, ідіть",
є таким могутнім насінням,
що може кардинально змінити наш світ.
Бо ми потребуємо цього, на даний час ми перебуваємо
на півдорозі до зміни свідомості,
і ви здивуєтеся, якщо ви --
я завжди дивуюся, коли чую, скільки разів
вживаються ці слова "вдячність" і "подяка".
Ви знаходите їх всюди,
вдячні авіалінії, вдячність ресторану,
подяка від кав'ярні, вино на знак подяки.
Так, я навіть натрапив на туалетний папір,
марка якого називається "Дякую". (Сміх)
Існує хвиля вдячності, тому що
люди починають усвідомлювати, як це важливо
і як це може змінити наш світ.
Це може змінити наш світ
надзвичайно важливими способами,
бо якщо ви вдячні - ви не боягузливі,
і якщо ви не боягузливі - ви не жорстокі.
Коли ви вдячні, то дієте з почуття самодостатності,
а не з почуття неповноцінності,
і ви готові ділитися чимось.
Якщо ви вдячні, ви тішитеся
відмінностями між людьми,
і ви ввічливі зі всіма,
і це змінює цю енергетичну піраміду,
у якій ми живемо.
І це не робиться для одноманітності,
а для рівноправної поваги,
і це важлива річ.
У майбутньому світ стане мережею,
не пірамідою, не перевернутою пірамідою.
Революція, про яку я говорю,
є ненасильницькою революцією,
і вона настільки революційна,
що навіть революціонізує
саме поняття революції,
бо типовою революцією є така,
у якій енергетична піраміда є перевернутою,
і ті, хто були внизу, тепер зверху
і роблять те ж саме,
що й робили раніше.
Нам потрібно створити мережу невеликих груп,
все менших і менших груп, які знають одна одну,
взаємодіють між собою,
і таким є вдячний світ.
Вдячний світ - це світ радісних людей.
Вдячні люди - це радісні люди,
а радісні люди,
що веселіші вони будуть,
то щасливішим буде наш світ.
У нас є мережа для життя з вдячністю,
і вона розширюється.
Ми не могли зрозуміти, чому вона розросталася.
Ми даємо можливість людям запалити свічку,
коли вони за щось вдячні.
15 мільйонів свічок були запалені
за одне десятиліття.
Люди починають усвідомлювати,
що вдячний світ - це щасливий світ,
і ми всі маємо можливість
за допомогою простих "зупиніться, подивіться, ідіть"
змінити світ,
щоб зробити його щасливішим місцем.
Саме на це я сподіваюся,
і якщо я можу хоча б трохи посприяти,
щоб ви бажали того ж,
зупиніться, подивіться, ідіть.
Дякую.
(Оплески)