Există ceva
ce voi ştiţi despre mine, ceva foarte personal,
şi există ceva ce eu ştiu despre
fiecare dintre voi,
ce e foarte specific grijilor voastre.
Cunoaştem ceva despre
fiecare persoană pe care o întâlnim oriunde în această lume,
pe stradă,
care este cauza principală
a ceea ce fac,
indiferent de cost,
anume că fiecare dintre noi
vrea să fie fericit.
Toți ne dorim asta.
Felul în care ne imaginăm fericirea
diferă între noi,
dar deja avem multe în comun,
prin faptul că toţi vrem să fim fericiți.
Tema mea este recunoştinţa.
Care e conexiunea între
fericire şi recunoştinţă?
Mulţi veţi spune că răspunsul e simplu.
Când eşti fericit, eşti recunoscător.
Dar să ne mai gândim o dată?
Într-adevăr oamenii fericiţi sunt cei recunoscători?
Toți cunoaștem oameni
care au tot de ce au nevoie pentru a fi fericiţi,
dar nu sunt,
pentru că îşi doresc altceva
sau mai mult decât au.
Şi mai ştim oameni care
în ciuda multor necazuri,
pe care nimeni n-ar vrea să le aibă,
și sunt totuși profund fericiţi.
Radiază fericire. Surprinzător.
De ce? Pentru că ei sunt recunoscători.
Prin urmare, nu fericirea ne face recunoscători.
Ci recunoştinţa ne face fericiţi.
Dacă vă amăgiți că fericirea ne face recunoscători,
mai gândiţi-vă o dată.
Recunoştinţa e cea care te face fericit.
Poate întrebați:
ce înţelegem cu adevărat prin recunoştinţă?
Şi cum funcţionează?
Apelez la propria voastră experienţă.
Ştim cu toţii din experienţă cum funcţionează.
Să zicem că trăim ceva
de mare valoare pentru noi.
Câteodată primim ceva ce înseamnă mult pentru noi.
Este un dar autentic.
Cele două aspecte trebuie să se suprapună.
Trebuie să fie ceva valoros
şi să fie cu adevărat un dar.
Nu l-ai cumpărat, nu l-ai moştenit.
Nu l-ai negociat, nu a trebuit să munceşti pentru el.
Pur şi simplu ți-a fost dat.
Şi când aceste două lucruri vin împreună,
când ceva valoros pentru mine
îmi este dăruit,
atunci recunoştinţa răsare
în inima mea,
la fel și fericirea.
Așa apare recunoştinţa.
Esențial aici este că
nu trebuie să trăim asta doar din când în când.
Nu întotdeauna avem experienţe pentru care să fim recunoscători.
Dar putem trăi plini de recunoştinţă.
O viaţă trăită cu recunoştinţă, asta este cheia.
Cum putem trăi cu recunoştinţă?
Trăind și devenind conştienţi
că fiecare moment e un moment dăruit, aşa cum obişnuim noi să spunem.
Este un dar. Nu l-am câştigat.
Nu l-am cumpărat în niciun fel.
Nu putem fi siguri că va mai exista
un alt moment.
Și totuşi e cel mai valoros lucru
care ne-a fost dat vreodată:
acest moment, cu toate oportunităţile cuprinse în el.
Dacă nu am avea acest moment prezent,
n-am avea oportunitatea de a realiza
sau de a experimenta ceva,
iar acest moment este un dar.
E un moment dăruit.
Gândim că darul din interiorul acestui dar
e oportunitatea,
pentru oportunitate suntem de fapt recunoscători.
nu pentru darul primit,
pentru că, dacă darul ar fi dat altundeva
şi n-ai avea oportunitatea de a te bucura de el,
de a face ceva cu el,
n-ai fi recunoscător pentru acest moment.
Oportunitatea e darul din interiorul darului,
și obișnuim să spunem
că oportunitatea bate la uşă o singură dată.
Ei bine, mai gândeşte-te.
Fiecare moment e un nou dar, iar şi iar,
şi dacă pierzi oportunitatea din această clipă,
încă moment îți este dat, și încă unul.
Putem beneficia de acestă oportunitate,
sau o putem pierde,
dar dacă ne folosim de ea,
găsim cheia fericirii.
Cheia spre fericirea noastră
e în mâinile noastre.
Clipă de clipă,
putem fi recunoscători pentru acest dar.
Dar oare asta înseamnă
că putem fi recunoscători pentru tot?
Cu siguranţă, nu.
Nu putem fi recunoscători pentru violenţă, pentru război,
pentru oprimare, pentru exploatare.
La nivel individual, nu putem fi recunoscători
pentru pierderea unui prieten, pentru infidelitate,
pentru doliu.
N-am spus să fim recunoscători pentru orice.
Am spus să fim recunoscători în orice moment
pentru oportunitate
chiar şi atunci când ne confruntăm
cu ceva foarte dificil,
ne putem ridica cu această ocazie
să răspundem oportunităţii care ne este dăruită.
Nu e aşa rău cum poate că pare.
De fapt, când trecem printr-o experiență
descoperim că mai tot timpul ne e dăruită
oportunitatea de a ne bucura
pe care o ratăm doar pentru că
alergăm prin viață
şi nu ne oprim să vedem oportunitatea.
Însă din când în când,
ceva foarte dificil ne este dat.
Când asta se întâmplă
e o provocare de a ne ridica spre acea oportunitate,
prin a învăța ceva care
adesea este dureros.
Exersarea răbdării, de exemplu.
Ni s-a spus că drumul către pacea interioară
nu este o săritură,
ci mai degrabă un maraton.
Asta presupune răbdare. E dificil.
Sau poate lupta pentru
propriile principii și convingeri.
Este o oportunitate care ni se oferă.
A învăţa, a suferi, a rămâne pe poziţie,
toate acestea oportunităţi
ne sunt date,
iar cei care se folosesc
de aceste oportunități
sunt cei pe care îi admirăm.
Ei nu-și irosesc viața.
Iar cei ce nu reușesc primesc o altă oportunitate.
Primim mereu o altă șansă.
Asta e frumuseţea şi bogăţia vieţii.
Oare putem găsi o metodă
pentru a fi fericiţi?
Oare putem găsi o modalitate
de a trăi în recunoştinţă,
nu doar din când în când,
ci moment de moment să fim recunoscători.
Cum putem realiza acest lucru?
Printr-o o metodă foarte simplă.
E atât de simplă încât se regăseşte în ceva ce ni s-a spus
când eram copii pentru a învăța să trecem strada.
Opreşte-te. Priveşte. Du-te.
Asta este tot.
Dar cât de des ne oprim?
Alergăm prin viaţă. Nu ne oprim.
Pierdem oportunităţi deoarece uităm să ne oprim.
Trebuie să ne oprim. Trebuie să rămânem tăcuţi.
Şi trebuie să inserăm semne de oprire
în vieţile noastre.
Acum câţiva ani, am fost în Africa,
iar la întoarcere,
am observat apa.
În Africa nu am avut apă potabilă.
De fiecare dată când deschideam robinetul,
eram copleşit.
De fiecare dată când apăsam pe întrerupător,
eram atât de recunoscător, mă făcea atât de fericit.
Dar, după un timp, se estompează.
Aşa că am pus mici stickere pe întrerupător
şi pe robinet.
Și de fiecare dată îmi aduceam aminte de Africa.
Lasă-ţi imaginaţia să zboare.
Găseşte ce funcţionează în cazul tău,
dar ai nevoie de semne de oprire în viaţa ta.
Iar atunci când te oprești,
primul lucru pe care îl faci e să priveşti.
Pentru a privi trebuie să deschidem ochii,
să deschidem şi urechile şi nasul,
trebuie sa ne deschidem toate simţurile
pentru bogăţia care ni se oferă.
E fără sfârșit,
asta e important în viaţă,
să ne bucurăm de ceea ce ne este dat.
De asemenea, e trebuie să ne deschidem şi inimile
pentru aceste oportunităţi,
pentru oportunitatea de a-i ajuta pe ceilalţi,
de a-i face fericiţi, deoarece nimic nu ne face mai fericiţi
decât momentul în care suntem toţi fericiţi.
Iar atunci când ne deschidem inimile către oportunităţi,
ele ne invită
să acţionăm și acesta e al treilea lucru.
Opreşte-te, priveşte şi apoi mergi şi fă ceva cu adevărat.
Şi ceea ce putem face este
ceea ce viaţa îţi oferă în acel moment.
În majoritatea cazurilor, e oportunitatea de a te bucura,
dar câteodată e vorba de ceva mai dificil.
Dar indiferent de ce este vorba, dacă folosim aceste oportunităţii,
dacă încercăm, dacă suntem creativi,
aceia vor fi oamenii creativi
iar acel mic îndemn opreşte-te, priveşte, du-te,
este o oportunitate atât de mare
încât ne poate transforma viaţa.
Asta pentru că în acest moment suntem
în mijlocul unei schimbări a conştiinţei
şi vei fi surprins
de câte ori vei auzi
cuvântul „recunoştinţă” şi „mulţumire”.
Vei găsi oriunde aceste cuvinte:
o companie aeriană recunoscătoare, un restaurant recunoscător,
o cafenea mulţumitoare, un vin recunoscător.
Şi da, am găsit o hârtie igienică
al cărei brand e „Mulţumesc”.
(Râsete)
Există un val de recunoştinţă pentru că
oamenii devin conştienţi de importanţa recunoștinței
și de cum poate ea schimba lumea.
Ne poate schimba lumea
prin modalităţi extrem de importante,
pentru că eşti recunoscător, nu vei fi temător,
iar dacă nu ești temător, atunci nu eşti violent.
Dacă eşti recunoscător, vei acţiona dintr-un simţământ de suficienţă
şi nu dintr-un sentiment de deficit
pe care vrei să îl împarţi cu ceilalţi.
Dacă eşti recunoscător, înseamnă că te bucuri
de diferenţele dintre oameni,
eşti respectuos cu ceilalţi,
iar acest lucru schimbă piramida puterii
sub care trăim toţi.
Nu se va ajunge la egalitate,
dar vom ajunge la respect reciproc egal
și asta e ceva important.
Viitorul planetei va fi o rețea,
nu o piramidă întoarsă cu susul în jos.
Revoluţia de care vorbesc
este una nonviolentă
şi este atât de radicală
încât revoluţionează
chiar conceptul de revoluţie,
întrucât o revoluţie normală este una
în care vârful piramidei e întors cu susul în jos,
iar cei care se aflau la baza ei sunt acum în vârf
şi fac exact acelaşi lucru
ca cei de dinainte.
Noi avem nevoie de o reţea de mici grupuri,
în care fiecare cunoaşte pe fiecare
şi interacţionează unii cu alţii,
alcătuind o lume recunoscătoare.
O lume recunoscătoare e o lume plină de oameni veseli.
Oamenii recunoscători sunt oameni veseli,
iar pe măsură
ce oamenii vor fi mai veseli
pe atât lumea va fi mai veselă.
Avem o rețea de oameni care trăiesc cu recunoștință
care a început să ia amploare.
Dar unii nu pot înţelege de ce a luat amploare.
Avem oportunitatea de a aprinde o lumânare
pentru cei care sunt recunoscători pentru ceva.
Şi au fost aprinse 15 milioane de lumânări
într-un singur deceniu.
Oamenii devin din ce în ce mai conştienţi
că o lume recunoscătoare e o lume fericită
şi că fiecare dintre noi are oportunitatea
de a se opri, a privi și a porni
în transformarea acestei lumi
într-una mai fericită.
Acesta e lucrul pe care îl sper pentru noi,
iar dacă acest discurs v-a determinat măcar un pic
să vă doriţi să faceţi acelaşi lucru,
atunci opriţi-vă, priviţi şi acţionaţi.
Mulţumesc.
(Aplauze)