Има нещо,
което знаете за мен, нещо много лично,
и има нещо, което знам
за всеки от вас
и то е много основно за вашите грижи.
Има нещо, което знаем
за всеки, когото срещаме навсякъде по света,
на улицата,
което е главната причина
за каквото и да правят
и с каквото и да се примиряват,
и то е, че всички
искаме да сме щастливи.
В това сме обединени.
Как си представяме щастието,
това е различно за всеки,
но дори това, което имаме общо, е вече много,
че искаме да сме щастливи.
Моята тема е благодарността.
Каква е връзката между
щастието и благодарността?
Много хора биха казали, ами, това е много лесно.
Когато си щастлив, си благодарен.
Но помислете пак.
Наистина ли щастливите хора са благодарни?
Ние знаем за доста хора,
които имат всичко, което е нужно да са щастливи,
и те не са щастливи,
защото искат нещо друго
или искат повече от същото.
И всички познаваме хора,
които са преминали през много злощастия,
неща които ние самите не бихме избрали,
и те са дълбоко щастливи.
Те излъчват щастие. Изненадани сте.
Защо? Защото са благодарни.
Така че не щастието ни дава благодарността.
Благодарността ни прави щастливи.
Ако мислите, че щастието ни прави благодарни,
помислете пак.
Благодарността ни прави щастливи.
Сега можем да се запитаме,
какво всъщност значи благодарност?
Как работи тя?
Призовавам собствения ви опит.
Всички знаем от него как става.
Изживяваме нещо
което е ценно за нас.
Нещо ни е дадено, което за нас е важно.
И наистина ни е дадено.
Тези две неща трябва да са заедно,
трябва да е нещо важно,
и то да е наистина дар.
Не си го купил. Не си го заработил.
Не е сделка. Не си работил за него.
Просто ти е дадено.
И когато тези две неща станат едновременно,
нещо, което е наистина важно за мен
и аз разбирам, че ми е дадено без никаква цена,
тогава благодарността спонтанно
се надига в сърцето ми,
щастието спонтанно се надига в сърцето ми.
Така се случва благодарността.
Всъщност ключа към всичко това е,
ние не можем да изпитваме това от време на време.
Не можем само да имаме усещане за благодарност.
Можем да бъдем хора, които живеят с благодарност.
Живот с благодарност, това е то.
И как можем да живеем благодарно?
Чрез изживяване, чрез осъзнаване,
че всеки момент ни е даден, както казваме.
Той е дар. Не си го заработил.
Не си го предизвикал по никакъв начин.
Няма никакъв начин да си сигурен,
че ще получиш друг момент,
и все пак това е най-ценното нещо,
което може да получим някога,
този момент, с всичките възможности, които той съдържа.
Ако нямахме този настоящ момент,
нямаше да можем да направим нищо
или да изживеем нещо
и този момент е дар.
Това е подарен момент, казваме ние.
Казваме също, че дарът в този дар
е наистина възможността.
Това, за което сме наистина благодарни, е възможността,
не фактът, че тя ти е дадена,
защото ако това се случваше някъде другаде
и ти нямаше възможността да му се наслаждаваш,
да направиш нещо с него,
ти не би бил благодарен за него.
Възможността е дарът във всеки дар,
и имаме поговорката,
шансът идва веднъж.
Помислете отново.
Всеки миг е нов дар, отново и отново,
и като пропуснете възможността на този момент,
друг момент ни е подарен и после друг.
Ние може да се открием на тази възможност,
или можем да я изпуснем,
и ако се открием за възможността,
тя е ключа към щастието.
Вижте главния ключ към нашето щастие
в нашите собствени ръце.
Момент след момент,
ние можем да благодарим за този дар.
Значи ли това,
че можем да сме благодарни за всичко?
Наистина не.
Не може да сме благодарни за насилието, за войната,
за потисничеството, за експлоатацията.
На лично ниво, не може да сме благодарни
за загубата на близък, за неверността,
за тежката загуба.
Но аз не казах, че можем да сме благодарни за всичко.
Казах, че можем да сме благодарни във всеки един момент
за възможността,
и дори когато сме изправени
пред нещо, което е извънредно трудно
ние може да се издигнем до този шанс
и отговорим на възможността, която ни е дадена.
Не е толкова лошо, колкото сигурно изглежда.
Всъщност, когато се вгледаш и го изпиташ,
откриваш, че през повечето време това, което получаваме,
е възможност да се наслаждаваме,
и ние я изпускаме единствено
защото се втурваме през живота
и не спираме да видим възможността.
Но понякога
нещо много трудно ни сполетява,
и когато това тежко препятствие ни сполети,
тогава да се издигнеш до възможността е предизвикателство
и ние можем да се издигнем, като научим нещо,
което понякога е болезнено.
Да се научим на търпение например.
Казват ни, че пътят към мира
не е спринт,
а повече като маратон.
Това изисква търпение. Това е трудно.
Може да бъде да застанеш зад мнението си,
да застанеш зад убежденията си.
Това е възможност, която ни е дадена.
Да учиш, да страдаш, да отстояваш,
всички тези възможности са ни дадени,
но те са възможности,
и тези, които се отварят
към тези възможности
са тези, на които се възхищаваме.
Те правят нещо с живота.
А тези, които не успяват, получават друга възможност.
Винаги имаме друга възможност.
Това е чудесното богатство на живота.
А как можем да намерим начин,
по който да владеем това богатство?
Как всеки от нас може да намери начин
да живее с благодарност,
не само от време на време с благодарност,
но с благодарност момент след момент.
Как можем да го направим?
Начинът е много прост.
Толкова е просто, че всъщност е това, което са ни казвали
като деца, когато са ни учили да пресичаме улицата.
Спри. Огледай се. Тръгни.
Това е всичко.
Но колко често се спираме?
Ние препускаме през живота.
Ние изпускаме възможността, защото не спираме.
Трябва да спрем. Трябва да утихнем.
И трябва да издигнем знаци "стоп"
в живота си.
когато бях в Африка преди няколко години,
и когато се завърнах,
забелязах водата.
В Африка, където бях, нямах питейна вода.
Всеки път, когато завъртах крана,
се чувствах поразен.
Всеки път, когато натисках ключа за осветлението,
бях толкова благодарен. Бях толкова щастлив.
Но скоро това усещане се изхабява.
Тогава сложих малки стикери на ключа за осветлението си
и на крана за вода,
и всеки път, когато я пусках, водата.
Така че оставете го на въображението си.
Изберете това, което е най-подходящо за вас,
но ви трябват знаци "стоп" за живота ви.
И когато спрете,
следващото нещо е да погледнете.
Поглеждате. Отваряте очите си.
Отваряте ушите си. Отваряте носа си.
Отваряте всичките си сетива
за чудесното богатство, което ни е дадено.
То няма край,
и затова е живота,
за да му се наслаждаваме, да се радваме на това, което имаме,
И когато отворим също и сърцата си,
своите сърца за възможностите,
за възможността да помогнем и на другите,
да направим другите щастливи, защото нищо не ни прави по-щастливи
от чуждото щастие.
И когато отворим сърцата си за възможностите,
възможностите ни подканят да направим нещо,
и това е третото.
Спри, огледай се, и после наистина направи нещо.
И това, което можеш да направиш, е
каквото животът ти предлага в този момент.
Най-вече това е възможността за наслада,
но понякога е и нещо по-трудно.
Но каквото и да е то, ако вземем тази възможност,
ако тръгнем с нея, ако сме творци,
това са творците,
и това малко спри, огледай се, тръгни,
е толкова силно зрънце,
че може да доведе до революция в нашия свят.
Защото се нуждаем, ние сме в настоящия момент
по средата на промяна на съзнанието
и ще бъдете изненадани ако-
аз винаги съм изненадан, когато чуя колко много пъти
тази дума "благодарност" и "признателност" се появява.
Ще я намериш навсякъде,
благодарни самолетни линии, благодарен ресторант,
благодарност от кафе, вино, което е благодарност.
Да, попадал съм на тоалетна хартия,
която е с марка "Благодаря".
Има вълна от благодарност, защото
хората все повече осъзнават колко е важно
и как това може да промени нашия свят.
То може да промени нашия свят
по небивало важни начини,
защото ако си благодарен, не си уплашен,
и ако не си уплашен, не си насилник.
Ако си благодарен, ти действаш от усещане на достатъчност
и не от усещане за недостатъчност,
и желаеш да споделяш.
Ако си благодарен, ти се наслаждаваш
на различията между хората,
и уважаваш всички,
и това променя тази пирамида на властта,
под която живеем.
И това не създава равенство,
но създава действително уважение,
и това е важното.
Бъдещето на нашия свят ще бъде мрежа,
не пирамида, не обърната пирамида.
Революцията, за която говоря
е революция без насилие,
и това е толкова революционно,
че то революционизира
самата идея за революция,
защото нормалната революция е таква,
където пирамидата на властта е обърната наопаки,
и тези, които са били в дъното, сега са на върха
и правят точно това,
което другите са правили преди.
Това, от което се нуждаем е мрежа от по-малки групи,
по-малки и по-малки групи,
които взаимодействат една с друга,
това е един благодарен свят.
Благодарният свят е свят на радостни хора.
Благодарните хора са радостни хора,
и радостните хора,
колкото повече са тези радостни хора,
повече и повече ще живеем в един радостен свят.
Ние имаме мрежа за живот с благодарност,
и тя се размножава като гъбите.
Ние не можахме да разберем защо тя се размножи като гъбите.
Ние имаме възможност за хората да запалят свещ
когато те са благодарни за нещо
И 15 милиона свещи се запалиха
в едно десетилетие.
Хората осъзнават,
че благодарният свят е щастлив свят,
и ние всички имаме възможността
чрез простото спри, огледай се, тръгни,
да преобразим света,
да го направим щастливо място.
И това е моята надежда за нас,
и ако малко съм допринесъл
да поискате да направите същото,
спри, огледай се, тръгни.
Благодаря.
(Аплодисменти)