Egy lenyűgöző, példa nélkül álló pillanatot élünk meg most,
amikor a férfiak és nők közti erőeloszlás
igen gyorsan változik.
És sok helyen, ahol leginkább számít,
valóban a nők veszik át a vezetést minden területen.
Anyám idejében, anyám még nem járt egyetemre.
Nem sok nő járt.
És manapság minden két férfira, akiknek egyetemi diplomájuk van,
3 diplomás nő jut.
A nők, először a történelem során,
többségbe kerültek az amerikai munkaerő piacon.
És kezdenek domináns helyzetbe kerülni több szakmában --
orvosok, ügyvédek,
bankárok, könyvelők.
A vezetők 50 %-a nő manapság.
És abban a 15 munkakörben,
melyek leginkább fognak fejlődni a következő évtizedben,
kettő kivételével mindben a nők dominálnak.
Tehát a globális gazdaság olyan hellyé kezd válni,
ahol a nők sikeresebbek, mint a férfiak,
akár hiszik, akár nem,
és ezek a gazdasági változások
kezdenek rohamos befolyást gyakorolni a kultúránkra --
hogy milyenek a romantikus vígjátékaink,
milyenek a házasságaink,
milyenek a randi szokásaink,
és a szuperhőseink új sora.
Hosszú időn át, ez a kép testesítette meg az amerikai férfiideált --
szívós, erőtől duzzadó,
ellenőrzés alatt tartja a környezetét.
Néhány évvel ezelőtt a Marlboro Man nyugdíjba vonult,
és helyébe került ez a
sokkal kevésbé vonzó példány,
aki az amerikai férfiasság paródiája.
És ilyenek szerepelnek a mai reklámokban.
Az elsőszülött fiú kifejezés
annyira mélyen el van plántálva a tudatunkban,
hogy pusztán ez a statisztika is sokkot okozott számomra.
Az amerikai születésszabályozási klinikákon
a párok 75 %-a
lányt kér, nem fiút!
És olyan helyeken,
mint Dél-Korea, India, vagy Kína, amikről azt gondolnánk
hogy nagyon szigorúan patriarchális társadalmak,
ez kezd megdőlni,
és a családok többé már nem olyan
nagyon akarnak fiút elsőszülöttként.
Ha ebbe belegondolunk, hacsak egy kicsit is rányitjuk a szemünket erre a lehetőségre,
és elkezdjük összekötni a pontokat,
megláthatjuk a bizonyítékokat mindenütt.
Észrevehetjük a diplomaszerzési arányokban,
a munkaköri előrejelzéseknél,
házassági statisztikáinkban,
láthatjuk az izlandi választásoknál, amelyről kicsit később fognak hallani,
és láthatjuk a dél-koreai fiúpreferencia-felmérésekben,
hogy valami lenyűgöző és példa nélkül álló
dolog történik a nőkkel.
Szó sincs róla, hogy ez lenne az első eset, hogy a nőknél ilyesfajta nagy fejlődés következik be.
A 20-as és 60-as évek is felmerülnek.
A különbség azonban abban áll, hogy akkoriban
egy nagyon határozott feminista mozgalom állt a háttérben,
amely a saját vágyait próbálta megvalósítani,
a mai helyzet azonban nem szenvedélyről szól,
és semmiképpen sem valamiféle mozgalomról.
Ez tényleg csak tényeken alapszik
ebben a gazdasági pillanatban, amelyben élünk.
Az a 2000 éves periódus
amelyben a férfiak voltak a falkavezérek
valóban véget érni látszik, akár hiszik, akár nem,
és ezért beszélek arról, hogy a "férfiaknak befellegzett".
Namost, kérem azokat a férfiakat, akik ezt hallgatják,
hogy ne forduljanak most el, és ne kezdjenek most paradicsomot dobálni,
mert arról van szó,
hogy ez mindannyiunk bőrén érzékelhető.
Nekem magamnak is van férjem és apám,
valamint két fiam, akiket mélységesen szeretek.
És éppenhogy ezért beszélek erről,
mert amennyiben nem vesszük tudomásul a tényeket,
akkor az átalakulás meglehetősen fájdalmas lesz.
Ám ha számolunk vele,
akkor szerintem sokkal zökkenőmentesebben fog lezajlani.
Először mintegy másfél évvel ezelőtt kezdtem el ezen gondolkodni,
én is ugyanazokat a recesszióval kapcsolatos főcímeket olvastam, mint mindenki más,
azonban elkezdtem egy pontosan kivehető mintát felfedezni -
névszerint azt, hogy a recesszió a férfiakat
sokkal erőteljesebben érinti, mint a nőket.
És visszaemlékeztem kb. 10 évvel ezelőttre,
amikor is Susan Faludi könyvét olvastam,
aminek a címe ez volt: "Átverve: az amerikai férfi elárulása",
arról, hogy a recesszió milyen nagy mértékben sújtja a férfiakat.
És akkor azon kezdtem el gondolkodni,
hogy vajon még rosszabb lett-e ezúttal, ennél a recessziónál.
És rájöttem, hogy most két dolog nagyon is máshogy alakult.
Az első az volt,
hogy többé nem pusztán időlegesen sújtotta
a férfiakat a recesszió -
hanem egy sokkal mélyebb
mögöttes változást tükröz ez a globális gazdaságban.
És a másik pedig az, hogy a sztori többé már
nem csak a férfiak kríziséről szólt,
hanem arról is, hogy a nőkkel mi történt.
Nézzük meg ezt a következő diasorozatot.
Ezek a főcímek arról szólnak, hogy mi történt azóta a nőkkel, az azt követő években.
Olyan dolgok ezek, amiket el sem tudtunk volna képzelni néhány évvel ezelőttig.
Nők vannak többségben a munkahelyen.
Munkahelyi statisztikák: nők veszik át a legtöbb vezető posztot.
A második adag főcím:
láthatjuk, hogy a családok és a házasságok is változásokon mennek keresztül.
Nézzék csak ezt az utolsó főcímet:
a fiatal nők többet keresnek, mint a fiatal férfiak.
Ez a szokatlan főcím egy piackutató cégtől került hozzám.
Alapvetően egy kliensük kérte őket fel erre,
arról érdeklődve, hogy vajon ki fog ezen a környéken házat vásárolni a közeljövőben.
Arra számítottak, hogy fiatal családok lesznek ezek,
vagy fiatal férfiak, mint ahogy ez mindig is volt.
De úgy alakult, hogy valami nagyon meglepővel szembesültek.
A fiatal szingli nők voltak azok,
akik ezen a környéken a házakat vásárolták.
Ennek következtében elhatározták, mivel ez a felismerés kíváncsivá tette őket,
hogy egy egész nemzetre kiterjedő kutatásba fognak.
Így aztán kiterjesztették az összes népszámlálási adatra,
És azt találták, amit a srác megdöbbentő tényként adott elő nekem,
hogy 1997 közösségben
a 2000 vizsgált közösségből,
a nők, a fiatal nők
több pénzt keresnek, mint a fiatal férfiak!
Tehát itt egy fiatal női generáció,
akik úgy nőnek fel, hogy magukat
hatékonyabb keresőnek tekintik,
mint a körülöttük lévő férfiakat.
Namost, felfedtem Önök előtt a képet,
de nem magyaráztam még meg, miért is történik ez így.
És egy pillanat múlva mutatok Önöknek egy grafikont,
és amit ezen látni fognak -
1973-ban kezdődik,
épp mielőtt a nők elkezdik elárasztani a munkaerőpiacot,
és felvezeti egészen a mai napig.
És amit alapvetően látni fogunk,
az, amit a közgazdászok úgy emlegetnek,
hogy a gazdaság polarizációja.
Mit is jelent ez?
A gazdaság feloszlik magas-képzettséget igénylő, magas fizetésű munkákra,
és alacsony képességet igénylő, alacsony fizetésű munkákra -
és hogy a közbenső, közepes képzettséget igénylő,
és közepes fizetésű munkák kezdenek teljesen kiesni a gazdaságból.
És ez már 40 éve zajlik.
Ám ez a folyamat a férfiakra
egészen másképpen hat, mint a nőkre.
A nők pirossal, a férfiak kékkel vannak jelölve.
Végigkövethetjük, amint mindketten kiesnek a középosztályból,
de nézzük csak meg mi történik a nőkkel és mi a férfiakkal.
Itt látják.
Nézzük csak meg. Láthatjuk, hogy mindketten kiestek a középosztályból.
Nézzük meg, mi történik a nőkkel. Nézzük meg, mi történik a férfiakkal.
A férfiak mintha stagnálnának itt,
míg a nők felszárnyalnak a magasan képzett munkakörökbe.
Miről is szól ez?
Úgy néz ki, mintha a nőknek valamiféle teljesítménynövelőjük lenne egy videojátékban,
vagy mintha valamiféle titkos szérum lenne a fogamzásgátlójukban,
ami lehetővé teszi azt, hogy ilyen magasra törhessenek.
De természetesen nem erről van szó.
Arról van szó, hogy a gazdaság nagyon sokat változott.
Egy főleg gyártással foglalkozó gazdaságunk volt mostanáig,
ami arról szólt, hogy termékeket és árukat hozunk létre,
mostanra azonban átalakult szolgáltató típusúvá,
valamint információ alapú és kreatív gazdasággá.
Ez a kétféle gazdaság nagyon különböző szakértelmet igényel.
És ahogy láthatjuk, a nők sokkal jobbak
abban, hogy új szaktudásokat sajátítsanak el, mint a férfiak.
Régebben úgy volt,
hogy ha gimnáziumot végzett srácként
bár diplomával nem,
de bizonyos készségekkel azért rendelkeztél,
akkor egy szakszervezet segítségével
létrehozhattál magadnak egy egészen jó középosztálybeli életet.
Ám ez a továbbiakban nem működik.
Ez az új gazdaság meglehetősen közömbös
a méret és erő tekintetében,
ami a férfiakat az elmúlt évek során végig segítette .
Amit a gazdaság manapság megkövetel,
az egy teljesen más sor adottság.
Alapvetően intelligenciára van szükség,
képes kell legyél nyugodtan ülni és fókuszálni,
nyitottan kommunikálni,
képesnek lenni arra, hogy másokat meghallgass,
és olyan munkahelyen tevékenykedni, amely sokkal képlékenyebb, mint amilyen eddig volt.
És ezek olyan dolgok, amiben a nők kiemelkedően jók,
amint látjuk.
Ha megnézzük a vezetési irányelveket manapság,
már nem úgy van, mint ahogy régen volt, hogy az ideális vezetőnk,
amolyan Patton Generális-szerűen szerepel, igaz?
Hogy felülről osztogatja a parancsokat.
Hogy olyan hierarchikusan gondolkodik.
Hogy ő rendelkezik arról, hogy az alatta állók mit tegyenek.
De ez nem az az ideális vezető, akit manapság annak tartunk.
Ha ma vezetői kézikönyveket olvasunk,
akkor láthatjuk, hogy a vezető olyasvalaki, aki bátorítja a kreativitást,
olyan férfi, aki rá tudja venni az alkalmazottait -- látják, még mindig úgy mondom, hogy férfi az illető --
aki rá tudja venni az alkalmazottakat arra, hogy szóbaálljanak egymással,
aki alapból képes csapatokat építeni és rávenni őket a kreativitásra.
És az ilyen dolgokban a nők nagyon jók.
És ezenfelül ide jön még egy bizonyos áttételes hatás is.
A nők a munkahelyekre felülről kerülnek be,
és akkor a munkásosztálynál
az összes új munkalehetőség, ami létrejön
csupa olyan munkakör, amit a feleségek végeztek eddig otthon ingyen.
Ilyen a gyermekgondozás,
idősek ellátása és az ételkészítés.
Tehát az ilyesfajta munkák körében van kereslet,
és az ilyesfajta munkákat eddig a nők végezték.
Namost, lassan bekövetkezhet az, hogy egy nap
hogy az anyák egy munkanélküli,
középkorú, korábbi acélmunkás fickót fognak felvenni arra,
hogy a gyermekükre vigyázzon,
ami nagyon jól jönne a férfiak számára, de még nem így alakulnak a dolgok.
Hogy lássuk, mi fog történni, nem elég a jelenlegi munkaerő piacot nézni,
meg kell vizsgálnunk a jövőbeli munkaerő piacot is.
És ez a történet egészen egyszerű.
A nők diplomákat szereznek,
sokkal gyorsabb ütemben, mint a férfiak.
Miért? Hát ez egy komoly rejtély.
Megkérdezték a férfiakat, hogy miért nem mennek egyszerűen vissza az egyetemre,
mondjuk egy állami egyetemre, és szereznek új képesítést,
sajátítanak el új képességeket.
Nos, kiderült, hogy ez számukra nagyon kényelmetlen helyzet lenne.
Úgy tekintenek magukra, mint családfenntartókra,
és úgy tűnik, képtelenek olyan szociális hálózatot kiépíteni,
amely lehetővé tenné számukra, hogy kijárjanak egy főiskolát.
Tehát valamilyen oknál fogva,
a férfiak egyszerűen nem jutnak oda, hogy visszamenjenek a főiskolára.
És ami még ennél is zavaróbb,
az az, ami a fiatalabb fiúkkal történik.
Már kb. egy évtizede zajlik az a kutatás,
amit az emberek csak így ismernek: "kisfiúk válságban".
Namost a "kisfiúk válságban" tulajdonképpen arról szól,
hogy a nagyon fiatal kissrácok valamilyen oknál fogva,
sokkal rosszabbul teljesítenek a suliban, mint a kislányok.
És persze vannak teóriák ezzel kapcsolatban.
Azért lehet, mert túlságosan verbális a vizsgáztatási rendszer,
és a kislányok ebben jobbak, mint a kisfiúk?
Vagy az, hogy túlságosan sok nyugodt egyhelyben maradást követelünk meg,
és így a fiúk kezdettől fogva sikertelennek érzik magukat?
És néhányan azt is mondják, hogy azért lehet,
mert a fiúk a 9. osztályban elkezdenek kiesni a sulikból.
Mivel most írom a könyvem erről a témáról, még mindig vizsgálódom,
nem tudom a választ.
De azért közben szeretném idézni Önöknek a világhírű oktatási szakértőt,
aki nevezetesen a 10 éves lányom, Noah,
hogy megossza Önökkel,
miért teljesítenek az osztályában rosszabbul a fiúk.
Noah: A lányok egyértelműen okosabbak.
Úgy értem sokkal nagyobb szókincsük van.
Sokkal gyorsabban tanulnak.
Sokkal fegyelmezettebbek.
A táblán a büntetésben levők nevei között csak fiúk szerepelnek.
Hanna Rosin: És miért van ez?
Noah: Miért? Hát egyszerűen nem figyeltek órán,
míg a lányok szépen figyelmesen ültek.
HR: Tehát erről van szó.
Ez az egész elmélet akkor domborodott ki előttem,
amikor elmentem meglátogatni egy egyetemet Kansas Cityben --
egy munkásosztálybeli egyetemet.
amikor én egyetemre jártam, voltak bizonyos elvárásaim az életemmel kapcsolatban --
például, hogy a férjem is, én is, mindketten dolgozni fogunk,
és egyenlő arányban foglalkozunk a gyermekeink felnevelésével.
De ezeknek a mai egyetemista lányoknak
teljesen más jövőképük van.
Alapvetően úgy állították be nekem,
hogy 18 órát fognak dolgozni naponta,
hogy a férjeiknek lehet hogy lesz munkája,
de többnyire inkább otthon lesznek és vigyáznak majd a kölkökre.
És ez eléggé megdöbbentett engem.
És akkor itt jön az egyik kedvenc idézetem egy ilyen lánytól:
"A férfiak az új béklyó."
(Nevetés)
Most nevetnek,
de azért ebben az idézetben egy nagyon komoly fullánk rejlik, igaz?
És azt gondolom, azért ijesztő ez,
mert a történelem sok ezer éve
nem fog az ellenkezőjére fordulni
csak úgy, fájdalom nélkül!
És ezért beszélek én arról,
hogy mindezen együtt megyünk keresztül!
Miután ezekkel az egyetemista lányokkal beszélgettem,
felkerestem egy fiúcsapatot is Kansasben.
És pont ennek a gyártásra berendezkedett gazdaságnak az áldozatait leltem ott fel,
akikről az előbb beszéltem.
Ezek a férfiak azelőtt kivitelezők voltak,
vagy éppen építőmunkások,
akik az ingatlanpiaci konjunktúra után veszítették el az állásukat.
és azért kerültek ide, mert nem voltak képesek fizetni a gyermektartást.
És akkor az előadó ott a teremben
felsorolta nekik az összes okot,
ami miatt elveszítették az identitásukat ebben az új korszakban.
Elmondta nekik, hogy többé nem rendelkeznek morális hatalommal,
hogy senkinek nincs szüksége rájuk ezentúl érzelmi támogatóként,
és valójában nem is családfenntartók.
Akkor viszont kik ők?
És ez bizony nagyon lelombozólag hatott rájuk.
Az előadó felírta a táblára
hogy 85 ezer dollár,
és azt mondta: "Ennyi a nőd fizetése."
Majd felírta, hogy 12 ezer dollár,
"Ez pedig a te fizetésed."
"Ki is viseli akkor a nadrágot?" kérdezte tőlük.
"Ki a franc viseli a nadrágot?
A nő!"
És ebbe az összes teremben lévő, mind beleborzongott.
Ez az egyik oka annak, hogy szeretem felhozni ezt a témát,
mert azt gondolom, hogy meglehetősen fájdalmas lehet a dolog,
és tényleg ki kell dolgoznunk valamit rá.
És a másik ok, ami miatt sürgős a dolog,
az, hogy ez nemcsak az USÁ-ban van így,
hanem az egész világon!
Indiában a szegény nők angolt tanulnak,
méghozzá sokkal gyorsabban, mint a férfiak,
hogy alkalmazottakkal töltsék fel az új telefonközpontokat,
amik egyre terjednek India szerte.
Kínában sok most induló magánvállalkozást
nők kezdeményeznek, hogy üzleteket nyithassanak,
kis üzleteket, a férfiaknál gyorsabb ütemben.
És itt a kedvenc példám, Dél-Korea.
Sok évtizeden keresztül ez volt
az általunk egyik legpatriarchálisabbnak ismert társadalom.
Gyakorlatilag szentesítve volt a nők másodrangú státusza
a polgári törvénykönyvbe.
És amennyiben a nők nem szültek fiúgyermeket,
akkor alapvetően háztartási alkalmazottként voltak kezelve.
És gyakran egy család azért imádkozott a szellemekhez, hogy azok pusztítsák el
a lánygyermekeket, hogy fiuk születhessen.
De a 70-es és 80-as évek során
a dél-koreai kormány úgy döntött, hogy gyorsan akarnak iparosítani,
és ennek érdekében
elkezdték a nőket a munkahelyek felé taszítani.
Namost, 1985 óta teszik fel folyamatosan ezt a kérdést:
"Mennyire szeretne fiút elsőszülöttnek?"
És most tekintsük meg a táblázatot.
1985-től 2003-ig tartalmazza az adatokat.
Mennyire szeretne fiút elsőszülöttként?
Innen is látszik, hogy ezek a gazdasági változások
nagyon erőteljes hatást gyakorolnak a kultúránkra.
Namost, mivel még nem teljesen dolgoztuk fel ezeket az információkat,
ezek úgymond visszaköszönnek ránk a popkultúránkban,
ilyen fura, eltúlzott módokon,
ahol nyilvánvalóvá válik, hogy a sztereotípiák változóban vannak.
Szóval a fiúk részéről itt van ez az
"omega férfi" felbukkanása, ahogy egy kollégám nevezi,
az olyan romantikus kihívásokkal küszködő lúzer srácok,
akik munkát sem képesek találni.
És sok különböző formában bukkannak fel.
Itt van tehát nekünk az örök kamasz,
Itt van a vonzerőt nélkülöző mizantróp.
Aztán az öcsi haver típusú fickó,
aki olyan kanapényüstölő fajta.
És itt egy sokkoló hír: még Amerika legszexisebb élő férfiját,
a legszexisebb élő fickót
is romantikusan átverik manapság az egyik filmben.
És ugyanakkor a női oldalon, az ellenkezőjét figyelhetjük meg,
láthatjuk ezeket az őrült szuperhősnőket.
Itt van Lady Gaga.
Itt van az új James Bondunk, Angelina Jolie személyében.
És nem csak a fiataloknak szól ez az egész.
Még Helen Mirren is fegyvert foghat manapság.
És nagyon úgy tűnik, hogy erről a helyről el kell mozdulnunk,
innen, ahol ezek a túlontúl eltúlzott képek vannak,
egy olyan helyre, ami kissé normálisabb érzéssel tölt el bennünket.
Tehát a gazdasági szférában hosszú időn át
használtuk az "üvegplafon" kifejezést.
Jómagam soha nem kedveltem igazán ezt a terminust.
Egyrészt mind a férfiakat, mind a nőket
egy nagyon ellenséges kapcsolatba helyezi egymással,
mert itt a férfiak olyan fondorlatos szélhámosok ott a magasban,
akik maguk emelték ezt az üvegplafont.
És mi nők, mindig az üvegplafon alá kerülünk.
Van sokfajta képességünk és tapasztalatunk,
de ez egy átverés, és akkor hogyan készülsz fel arra,
hogy áttörj az üvegplafonon?
És áttörni az üvegplafont, ez is szörnyű kifejezés.
Milyen őrült lenne az,
aki áttörne a fejével egy üvegplafont?
Tehát én inkább úgy szeretek gondolni erre,
az üvegplafon helyett,
mint egy magas hídra.
Határozottan rémisztő egy magas híd tövében állni,
de ugyanakkor lélegzetelállítóan izgalmas is,
mert gyönyörű ott fenn,
és még gyönyörű látvány is tárul a szemed elé.
És a legnagyszerűbb az, hogy nincs semmiféle trükk, mint az üvegplafon esetében.
Nem álldogál ott semmiféle nő vagy férfi a közepén,
csakhogy elvágja a sodronyokat.
Nincs semmiféle lyuk a közepén, amin keresztül lezuhannál.
És a legnagyszerűbb az egészben az, hogy bárkit magaddal vihetsz.
Viheted a férjedet.
Viheted a barátaidat, vagy a kollégáidat,
vagy a bébiszitteredet, hogy végigsétáljanak veled.
És a férjek keresztül is vonszolhatják a feleségeiket, ha azok nem érzik magukat késznek erre.
De a magas híd lényege az,
hogy magabiztosnak kell lenned afelől,
hogy kiérdemled azt, hogy a hídon lehetsz.
hogy megvan az összes képességed és tapasztalatod ahhoz,
hogy átsétálj a magas hídon,
mindössze azt az elhatározást kell meghoznod,
hogy megteszed az első lépést és végig is mész.
Nagyon köszönöm.
(Taps)