Afrika robbanás előtt áll.
Az egy főre eső jövedelem 2000 óta
megduplázódott,
és ez a növekedés mindenkire hatással van.
A várható élettartam háromévente
egy évvel nőtt az elmúlt évtized során.
Ez azt jelenti, hogy egy ma született afrikai gyerek,
szemben egy három napos gyerekkel,
egy extra napot adhat
a várható élettartamához.
Ennyire gyors.
A HIV-fertőzés aránya 27 százalékkal csökkent,
évi 600 000-rel kevesebb az új HIV-fertőzött
a szub-szaharai Afrikában.
A malária elleni háborúban nyerésre állunk,
a malária általi halál 27 százalékkal csökkent,
a Világbank legutóbbi adatai szerint.
A maláriahálók ebben nagy szerepet játszanak.
Ennek nem kellene meglepni minket,
mert őszintén szólva, mindenki növekszik.
Ha visszamegyünk a Római Birodalomhoz,
i.sz. 1-be,
be kell látnunk, hogy volt 1800 év,
amikor nem volt iszonyú nagy növekedés.
De aztán amikor az emberek,
akiket a rómaiak skót barbároknak neveztek, az őseim,
akik az ipari forradalom részesei voltak,
és aztán a XIX. században elkezdett felgyorsulni a növekedés,
láttuk, hogy egyre gyorsabb és gyorsabb lesz,
és mindenkire hatással van.
Nem számít, hogy a szingapúri dzsungelről
vagy az Észak-Finn tundráról beszélünk.
Mindenkinek köze van hozzá. Csak az a kérdés,
hogy mikor történik meg az elkerülhetetlen.
Az okok között, amiért szerintem ez most történik meg
megnevezném az afrikai vezetés minőségét.
Megegyezhetünk abban, hogy a 90-es évek
legnagyobb politikusa afrikai volt,
de folyamatosan zseniális emberekkel találkozom
az egész kontinensen,
akik reformokat hajtanak végre,
amik átalakították az országaik
gazdasági helyzetét.
Ebben a Nyugat is részt vesz.
A Nyugat adósságelengedési-programokat alkalmazott,
amik megfelezték a szub-szahari adósságállományt,
a GDP körülbelül 70 százalékáról 40-re.
Ezzel egyidőben, a mi adósságszintjeink 120 százalékra nőttek
és mind kicsit rosszul érezzük magunkat
emiatt.
A politika meggyengül ha magasak az adósságok.
Amikor a közszféra adóssága kicsi,
a kormányoknak nem kell választani
az oktatási és egészségügyi beruházások
és az adósság utáni kamatfizetés között.
És nem csak a közszféra néz ki ilyen jól.
A privátszféra ugyanígy.
Nyugaton, ahol a privátszféra adósságállománya
a GDP 200 százaléka Spanyolországban,
az Egyesült Királyságban, az Egyesült Államokban.
Ez rengeteg adósság.
Afrika, sok afrikai ország
a GDP 10 és 30 százaléka körül mozog.
Ha van olyan kontinens, ami képes arra, amire Kína --
Kína körülbelül a GDP 130 százalékánál van ezen az ábrán --
ha bárki képes arra, amire Kína
az elmúlt 30 évben,
akkor az Afrika a következő 30-ban.
Szóval a kormányzati pénzügyek jólállnak, a privát hitelállomány jól áll.
Felismeri ezt valaki? Igen, felismerik.
Közvetlen külföldi tőkebefektetések
ömlöttek Afrikába az elmúlt 15 évben.
A 70-es években
bottal sem piszkálta volna meg senki a kontinenst.
Ezek a befektetések tulajdonképpen Nyugat-irányítottak.
Sokat hallunk Kínáról,
és hogy rengeteg kölcsönt adnak,
de a KKT 60 százaléka az elmúlt években
Európából, Amerikából, Ausztráliából, Kanadából érkezett.
10 százalék jött Indiából.
És az energiaiparba fektetnek.
Afrika napi 10 millió hordó olajat állít már elő.
Ugyanannyit, mint Szaúd-Arábia vagy Oroszország.
Telekommunikációba fektetnek
és bevásárlóközpontokba.
Ez azért biztató történet, azt hiszem,
mert részben a demográfia okozta.
Nem csak az afrikai demográfiáról van szó.
A 15-24 év közöttiek számát mutatom
a világ különböző részein,
a kék vonal az, amire szeretném, ha figyelnének egy pillanatra.
Tíz évvel ezelőtt, mondjuk Önök a Foxconn
amint tegyük fel egy iPhone-gyárat építenek.
Választhatják Kínát,
ami a Kelet-Ázsiai kék vonal nagy részét adja,
és ahol 200 milliió fiatal van,
2010-ig ez minden nap csak nő.
Ami azt jelenti, hogy új emberek
fognak kopogtatni az ajtón, hogy "Adj munkát,"
és, "Nincs szükségem fizetésemelésre, csak kérlek adj munkát."
Na, ez teljesen megváltozott mára.
Ebben az évtizedben 20-30 százalékos csökkenést
fogunk látni a kínai 15-24 évesek számában.
Szóval hol építed fel az új gyáradat?
Nézzük Dél-Ázsiát, az emberek úgyis ezt teszik.
Pakisztánban és Bangladesben keresgélnek,
és ugyanúgy Afrikában is.
Afrikára figyelnek,
mert a sárga vonal, amit mutatok nektek
a fiatal afrikaiak száma
ami egyre nagyobb és nagyobb lesz
évtizedről évtizedre egészen 2050-ig.
Na de van egy probléma a rengeteg fiatallal
akik belépnek egy piacra,
különösen, ha fiatal férfiak.
Kicsit veszélyes, néha.
Azt hiszem az egyik sarkalatos pont az,
hogy mennyire jól képzett ez a csoport?
Ha megnézzük ezt a piros vonalat,
azt látjuk, hogy 1975-ben
a gyermekeknek csak 9 százaléka részesült
középfokú oktatásban
a szub-szaharai Afrikában.
Felépítenének egy gyárat
szub-szaharai Afrikában a 70-es évek közepén?
Mások sem.
Ehelyett Törökországot és Mexikót választották
a textilgyáraik számára,
mert az oktatási szintjük
25 és 30 százalék volt.
Ma szub-szaharai Afrika azon a szinten van,
ahol Törökország és Mexikó voltak 1975-ben.
Ők fogják megkapni a textilmunkákat
ami kiemeli az embereket a falusi szegénységből
és az iparosítás és gazdagság útjára helyezi őket.
Szóval hogy néz ki ma Afrika?
Én így tekintek Afrikára.
Kicsit furcsa, mert közgazdász vagyok.
Mindegyik kis doboz körülbelül egymilliárd dollár,
és láthatják, hogy sok figyelmet fordítok
a középen ülő Nigériára.
Dél-Afrika is nagy szerepet játszik.
De amikor a jövőre gondolok,
igazából legjobban
Közép, Nyugat és Dél-Afrika érdekel.
Ha népesség szerint nézek Afrikára,
úgy tűnik, hogy rengeteg
potenciál van Kelet-Afrikában.
Valami mást mutatok Önöknek ezekkel a térképekkel.
A demokrácia és az autokrácia közti különbséget mutatom.
A bizonytalan demokráciák bézs színűek.
Az erős demokráciák narancssárgák.
És amint láthatják, a legtöbb afrikai
ma demokráciában él.
Ez miért fontos?
Mert amit az emberek akarnak
azt próbálják a politikusok,
néha sikertelenül, de megpróbálják véghezvinni.
És így egy önmegerősítő pozitív kör jön létre.
Ghánában a választásokon, 2012 decemberében,
a harc két jelölt között
az oktatásról szólt.
Az egyikük ingyenes középfokú oktatást kínált
mindenkinek, nem csak 30 százaléknak.
A másiknak azt kellett mondania,
50 új iskolát fogok építeni.
Szoros versenyben nyert.
Szóval a demokrácia ösztönzi a kormányokat,
hogy befektessenek az oktatásba.
Az oktatás segíti a növekedést és a befektetést,
és költségvetési bevételeket hoz,
ami a kormánynak több pénzt jelent,
ami az oktatáson keresztül segíti a növekedést.
Egy pozitív, jótékony kör.
De gyakran felteszik nekem a kérdést,
és ez a kérdés igencsak elszomorít:
"De mi van a korrupcióval?
Hogy fektethetnék be Afrikában, mikor korrupt?"
Az szomorít el,
hogy ez az ábra megmutatja,
hogy a legnagyobb korreláció a korrupció és a gazdagság között van.
Ha szegény vagy, a korrupció nem az első számú prioritásod.
Az országok a jobb oldalon,
az egy főre eső GDP alapján láthatjuk,
hogy nagyjából mindegyik országnak,
ahol az egy főre eső GDP, mondjuk, kevesebb mint 5000 dollár,
a korrupciós indexe
nagyjából, mennyi is, három?
Három a tízből. Ez nem jó.
Minden szegény ország korrupt.
Minden gazdag ország relatíve nem korrupt.
Hogy jutunk el a szegénységből és korrupcióból
a gazdagságba és kevesebb korrupcióba?
Növeljük a középosztályt.
Ezt úgy lehet elérni, ha befektetünk,
ezzel nem ezt akarom mondani, hogy én befektetek a kontinensbe,
mert egyszerűen túl korrupt.
Nem, nem akarok bocsánatot kérni a korrupcióért.
Letartóztattak már azért, mert nem voltam hajlandó megvesztegetni valakit --
igazából nem is Afrikában.
Azt akarom mondani,
hogy mindannyian tudunk változtani,
és ezt befektetéssel érhetjük el.
Elmondok Önöknek egy kis nem-is-titkot.
A közgazdászok nem túl jók az előrejelzésben.
Mert az igazi kérdés az, mi történik legközelebb?
Ha visszamegyünk 2000-be,
azt megtaláljuk a The Economist egyik
különösen híres címlapját, "A reménytelen kontinens,"
és azt csinálták, hogy az előző tíz év afrikai
növekedési adatait nézték -- két százalék --
és azt mondták,
mi fog történni a következő 10 évben?
Feltételezték, hogy két százalék,
ami egy elég reménytelen történetté tette,
mert a népességnövekedés két és fél volt.
A 90-es években az afrikaiak szegényebbek lettek.
Ma, 2012-ben a The Economistnak új címlapja van,
és mit mutat?
Az van rajta, hogy Afrika emelkedik,
mert a növekedés az elmúlt 10 évben
öt és fél százalék körül volt.
Az érdekel, hogy Önök lehetnének-e mindannyian közgazdászok,
mert ha az elmúlt tíz év növekedése
öt és fél százalék volt,
mit gondolnak, mi az IMF előrejelzése
a következő öt év növekedésére Afrikában?
Nagyon jó. Gondolom titokban, gondolatban
valószínűleg öt és fél százalékot mondtak.
Önök mind közgazdászok, és azt hiszem,
hogy mint ők, tévednek.
Nem sértésnek szánom.
Szeretném megpróbálni megtalálni azokat az országokat
amik pontosan azt csinálják, amit Afrika tett,
és ami azt jelenti, hogy 1800 év semmijéből
huss, hirtelen rakétaként lőnek ki.
India egy ezek közül.
Ez az indiai növekedés 1960 és 2010 között.
Egy pillanatra ne nézzék az alsó skálát.
Tulajdonképpen az első 20 évben,
a 60-as és 70-es években India nem igazán növekedett.
Két százalékot nőtt
amikor a népességnövekedés két és fél volt.
Ha ez ismerős, az azért van, mert pontosan ugyanez történt
Szub-Szaharában a 80-as és 90-es években.
És aztán valami történt 1980-ban.
Bumm! Elkezdődött az indiai robbanás.
Nem egy "Hindu növekedés" volt,
"demokráciák nem tudnak nőni." Indiának sikerült.
És ha a szub-szaharai növekedést
rámásolom az indiai növekedés történetére,
feltűnően hasonló.
Húsz év jelentéktelen növekedése
és a trendvonal ami tulajdonképpen azt mondja el,
hogy a szub-szaharai növekedés
egy kicsivel jobb, mint az indiai.
És ha erre rámásolom a fejlődő Ázsiáét,
azt mondhatom, India 20 évvel jár Afrika előtt,
azt mondhatom, fejlődő Ázsia 10 évvel jár India előtt,
és mondhatok néhány előrejelzést
a következő 30-40 évre
ami azt hiszem jobb lesz,
mint amikor visszatekintünk.
Azt mutatja meg:
Afrika a mai 2 billió dolláros
gazdaságából
29 billióra fog nőni 2050-re.
Ez nagyobb, mint Európa és Amerika összesen,
mai árfolyamon nézve.
A várható élettartam 13 évvel fog nőni.
A népesség meg fog duplázódni,
egy milliárdról két milliárdra,
és a háztartások jövedelme hétszeresére nő
a következő 35 évben.
És amikor ezt a prezentációt előadom Afrikában --
Nairobiban, Lagoszban, Accra-ban -- egy kérdést kapok.
"Charlie, miért vagy olyan pesszimista?"
És tudják mit?
Azt hiszem, igazuk van.
Tényleg azt mondom, hogy semmit sem tanulhatunk,
nem csak az ázsiai és indiai pozitívumokból,
de a negatívumokból is?
Talán Afrika elkerülhet néhány hibát, amit ők elkövettek.
Persze a technológiák, amikről beszélünk
ezen a héten,
néhány ezek közül
csak segíthet Afrikának gyorsabban nőni?
Azt hiszem mindannyian szerepet játszhatunk ebben.
Mert a technológia segít segíteni.
Hazamehetnek és letölhetik
a remek afrikai irodalom néhány darabját
az internetről, azonnal.
Nem, nem azonnal, 30 másodperc múlva.
Hazamehetnek és vehetnek néhány jó dalt.
Az iPod-om tele van velük.
Vegyenek afrikai termékeket.
Nyaraljanak és nézzék meg maguknak
a történő változást.
Fektessenek be.
Talán alkalmazzanak embereket, tanítsák őket
amit visszavihetnek Afrikába,
és a cégeik sokkal gyorsabban fognak nőni
mint mi, itt Nyugaton.
És aztán Önök és én segíthetünk,
hogy a 21. század Afrikáé legyen.
Nagyon szépen köszönöm.
(Taps)