Afrika stormer frem.
Siden år 2000 er indkomst per indbygger
fordoblet,
og denne fremgang påvirker alle.
Den forventede levetid er steget med et år
hvert tredje år i de sidste 10 år
Dvs. at et afrikansk barn, der kommer til verden i dag
i forhold til for tre dage siden
vil leve en dag længere
samlet set.
Så hurtigt går det.
Og antallet af HIV-smittede er faldet med 27%
Det er 600.000 mennesker færre hvert år, der får HIV
i Afrika syd for Sahara.
Kampen mod malaria er ved at blive vundet,
med et fald på 27% i antal døde af malaria,
ifølge de seneste oplysninger fra Verdensbanken.
Og her spiller myggenet faktisk en rolle.
Det burde ikke komme bag på os,
for faktisk oplever alle vækst.
Hvis vi går tilbage til det gamle Rom
i år 1 e. Kr.,
så var der godt nok 1.800 år,
hvor der ikke skete så forfærdelig meget.
Men det folk, som de gamle romere
ville have kaldt skotske barbare, mine forfædre,
var faktisk med i den industrielle revolution,
og i det 19. århundrede tog væksten for alvor til,
og man så det gik hurtigere og hurtigere,
og det har påvirket alle.
Uanset om det er i Singapores jungle
eller tundraen i det nordlige Finland.
Alle bliver en del af det. Det er kun et spørgsmål om,
hvornår det uundgåelige indtræffer.
En af grundene til, at det sker lige nu
er de dygtige ledere rundt om i Afrika.
De fleste af os kan nok blive enige om, at i 1990erne
var den største politiker i verden afrikaner,
men jeg møder hele tiden dygtige mennesker
over hele kontinentet,
og de iværksætter reformer,
der har ændret deres landes
økonomiske situation.
Og de vestlige lande forpligter sig samtidig.
De vestlige lande har eftergivet så meget gæld,
at gælden i lande syd for Sahara er halveret
fra omkring 70% af BNI til omkring 40.
På samme tid er vores gældsniveau steget til 120,
og vi føler os derfor
lidt dårligt til mode.
Politikerne står svagere, når gælden er stor.
Når den offentlige gæld er lav,
behøver regeringerne ikke at vælge
mellem at investere i uddannelse og sundhed
eller betale renter på den statslige gæld.
Og det er ikke kun den offentlige sektor, der klarer det godt.
Den private sektor ligeså.
I de vestlige lande har vi gæld i den private sektor
på 200% af BNI i Spanien,
Storbritannien og USA.
Det er rigtig meget gæld.
Afrika, mange af de afrikanske lande,
er på 10 til 30% af BNI.
Hvis der et kontinent, som kan gøre det, Kina har gjort --
Kina er på omkring 130% af BNI på den skala -
hvis nogen kan gøre det, Kina har gjort
de seneste 30 år,
så er det Afrika i løbet af de næste 30.
De har altså gode offentlige finanser samt lav gæld i den private sektor.
Er der nogen, som kan genkende dette? Ja, det er der.
Direkte udenlandske investeringer
er strømmet til Afrika i stor stil i de sidste 15 år.
Tilbage i 70erne
ville ingen røre Afrika med en ildtang.
Og disse investeringer kommer faktisk fra de vestlige lande.
Vi hører en masse om Kina,
og de låner også en del penge ud,
men 60% af alle direkte udenlandske investeringer i de sidste år
stammer fra Europa, USA, Australien, Canada.
10% er fra Indien.
Og de investerer i energisektoren.
Afrika producerer 10 mio. tønder olie om dagen.
Det er det samme som Saudi Arabien eller Rusland.
Og der investeres i telekommunikation
og indkøbscentre.
Og denne særdeles opløftende fortælling, tror jeg,
skyldes delvist demografien.
Det drejer sig ikke kun om den afrikanske demografi.
Her kan I se antallet af 15-24-årige
i forskellige dele af verden,
og den blå linje er den, som jeg vil have jer til at fokusere på et øjeblik.
Lad os sige, du leder Foxconn for 10 år siden,
som for eksempel skal til at lave en iPhone-fabrik.
Du ville nok vælge Kina,
som får den østasiatiske blå linje til at stige,
hvor der er over 200 mio. unge,
og for hvert år indtil 2010 stiger den.
Det betyder, du har hele tiden nye folk,
der banker på din dør og siger "Giv os et job,"
og "En stor lønforhøjelse betyder ikke noget, bare jeg får et job."
Det er der lavet helt om på nu.
I dette årti vil der være et fald på 20 til 30%
i antallet af 15-24-årige i Kina.
Så hvor bygger du din nye fabrik?
Du kigger mod Sydasien, det gør folk.
De kigger mod Pakistan og Bangladesh,
og de kigger også mod Afrika.
De kigger netop mod Afrika,
fordi den gule linje viser,
at antallet af unge afrikanere
bliver med at stige
årti efter årti efter årti indtil 2050.
Der er dog et problem med mange unge mennesker,
som kommer ud på arbejdsmarkedet,
især hvis det er unge mænd.
Nogle gange er det endda en smule farligt.
Et af de vigtigste elementer, tror jeg, er
graden af uddannelse i dette befolkningssegment.
Hvis du kigger på den røde linje her,
så kan du se, at i 1975
tog kun 9% af børnene
en ungdomsuddannelse
i Afrika syd for Sahara
Ville du bygge en fabrik
i Afrika syd for Sahara i midten af 70erne?
Ingen andre havde lyst til det.
De valgte i stedet Tyrkiet og Mexico,
hvor de byggede tekstilfabrikker,
fordi deres uddannelsesniveau
var 25 til 30%.
I dag er Afrika syd for Sahara
på niveau med Tyrkiet og Mexico i 1975.
De vil få jobbene i tekstilindustrien,
der vil bringe folk i landområderne ud af fattigdom
og bringe dem hen mod industrialisering og rigdom.
Så hvordan ser Afrika ud i dag?
Sådan her ser jeg på Afrika.
Det er lidt specielt, fordi jeg er økonom.
Hver lille boks udgår omkring 1 mia. dollars,
og som I kan se, gør jeg meget ud af
Nigeria, som er placeret i midten.
Sydafrika spiller også en rolle.
Men når jeg tænker på fremtiden,
er jeg mere interesseret i
det centrale, vestlige og sydlige Afrika.
Når jeg kigger på de afrikanske befolkninger,
så skiller Østafrika sig ud
med utroligt meget potentiale.
Og I kan se noget andet på dette kort,
nemlig demokrati mod diktatur
Skrøbelige demokratier er beige,
stærke demokratier er orange.
Og du kan se, at de fleste afrikanere
lever i demokratiske stater.
Hvorfor er det vigtigt?
Fordi det, folk ønsker,
er det, politikerne forsøger -
det lykkes ikke altid for dem, men de forsøger at levere det.
Og dermed har vi en selvforstærkende positiv spiral.
I valgkampen i Ghana i december 2012
handlede kampen mellem de to kandidater
om uddannelse.
Den ene tilbød gratis ungdomsuddannelser
for alle, ikke kun 30%.
Den anden kandidat blev nødt til at sige,
"Jeg bygger 50 nye skoler."
Han vandt med et lille flertal.
Så demokrati opmuntrer regeringerne
til at investere i uddannelse.
Uddannelse bidrager til vækst og investering,
som giver indtægter,
hvilket igen giver regeringerne flere penge,
som bidrager til vækst via uddannelse.
Det er en positiv spiral.
Men jeg bliver tit stillet dette spørgsmål,
og det gør mig ked af det:
"Hvad med korruption?"
"Hvordan kan man investere i Afrika, når der er korruption?"
Og det, som gør mig ked af det,
er, at denne graf viser,
at den vigtigste faktor for korruption er rigdom.
Når du er fattig, er korruption ikke din højeste prioritet.
Og for landene på højre side,
kan I se BNI pr. indbygger,
hvor stort set alle lande
med en BNI på f.eks. mindre end 5.000 dollars,
har en korruptionsscore
på cirka, tja, 3?
3 ud af 10. Det er ikke imponerende.
Alle fattige lande er korrupte.
Alle rige lande er forholdsvis ukorrupte.
Hvordan kommer man så fra fattigdom og korruption
til rigdom og mindre korruption?
Man kan se, at middelklassen vokser.
Og måden at få det til at ske er at investere,
ikke ved at sige, at jeg ikke investerer i det kontinent,
fordi der er for meget korruption
Nu vil jeg ikke skyldes for at forsvare korruption.
Jeg er en gang blevet arresteret, fordi jeg nægtede at give bestikkelse -
dog ikke i Afrika.
Det, jeg prøver at sige, er,
at vi kan gøre en forskel,
og det kan vi gøre ved at investere.
Nu vil jeg fortælle jer en offentlig hemmelighed:
økonomer er ikke gode til at se ind i fremtiden.
For spørgsmålet er egentlig, hvad sker der nu?
Hvis du går tilbage til år 2000,
så kan du se, at "The Economist"
havde en berømt forside, "Det håbløse kontinent".
De havde kigget på væksten
i Afrika over de foregående 10 år - 2% -
og de sagde:
"Hvad sker der de næste 10 år?"
De antog, at væksten ville være på 2%,
og det gjorde det til en ret håbløs historie,
fordi befolkningstilvæksten var på 2,5%.
Folk blev fattigere i Afrika i 1990erne.
I 2012 har "The Economist" en ny forside,
og hvad viser den nye forside?
Ja, den nye forside viser, at Afrika er på vej frem,
fordi væksten i de sidste 10 år
har været på omkring 5,5%.
Nu kunne jeg godt tænke mig at finde ud af, om I alle kan blive økonomer,
for hvis væksten de sidste 10 år
har været på 5,5%,
hvad tror I så, at den Internationale Valutafond
forudser af vækst i Afrika de næste 5 år?
Helt korrekt. Jeg tror, at I i jeres hoveder
siger til jer selv: 5,5%.
I er alle økonomer, og
som de fleste økonomer, er I forkert på den.
Ikke for at fornærme nogen.
Jeg kunne godt tænke mig at finde de lande,
som gør nøjagtig, hvad Afrika allerede har gjort,
dvs. at gå fra 1.800 års stilstand
til pludselig på én gang at bryde alle grænser.
Indien er et eksempel på dette.
Her er Indiens vækst fra 1960 til 2010.
Ignorer skalaen i bunden for et øjeblik.
I de første 20 år rent faktisk,
i 60erne og 70erne, oplevede Indien ikke rigtig vækst.
Den lå på 2%,
mens befolkningen voksede med 2,5%,
Hvis det forekommer bekendt, så er det nøjagtig,
hvad der skete i 80erne og 90erne i Afrika syd for Sahara.
Og så skete der noget i 1980.
Bum! Indien begyndte at eksplodere.
Det var ikke en "Hindu-vækstrate,"
"demokratier kan ikke vokse." Det kunne Indien faktisk.
Hvis jeg lægger væksten i Afrika syd for Sahara
ovenpå den indiske,
så er der slående lighed mellem de to.
Tyve år med lav vækst,
og en kurve, der viser,
at væksten i Afrika syd for Sahara er
en smule bedre end Indiens.
Hvis jeg derefter lægger de asiatiske lande i udvikling ovenpå,
kan jeg se, at Indien er 20 år foran Afrika,
og de asiatiske lande i udvikling er 10 år foran Indien.
Jeg kan dermed lave nogle forudsigelser
for de næste 30-40 år,
som jeg tror er mere præcise
end dem, hvor man kigger bagud.
Og jeg kan se dette:
nemlig at Afrika går
fra en økonomi på 2 billion dollars i dag
til en økonomi på 29 billion dollars i 2050.
Det er større end Europa og USA
tilsammen i nutidens penge.
Den forventede levetid kommer til at stige med 13 år.
Befolkningen bliver fordoblet
fra 1 mia. til 2 mia.,
så husstandsindkomsterne bliver syvdoblet
i løbet af de næste 35 år.
Når jeg præsenterer dette i Afrika -
Nairobi, Lagos, Accra - får jeg ét spørgsmål:
"Charlie, hvorfor er du så pessimistisk?"
Og ved I hvad?
Jeg tror faktisk, de har en pointe.
Påstår jeg i virkeligheden, at der kun kan læres noget
fra de positive eksempler i Asien og Indien,
men ikke fra de negative?
Måske kan Afrika undgå nogle af de fejl, der er blevet begået.
De teknologier, som vi har talt om her
den sidste uges tid,
nogle af dem må da kunne
hjælpe Afrika til at vokse endnu hurtigere?
Og her tror jeg, vi kan spille en rolle.
Fordi teknologi kan være en hjælp.
Du kan downloade
noget af den storslåede afrikanske litteratur
fra internettet nu.
Nej, ikke lige nu, om 30 sekunder.
Du kan købe nogle af de fantastiske melodier.
Min iPod er fyldt med dem.
Køb afrikanske produkter.
Tag på ferie og oplev selv
den forandring, der sker.
Invester.
Måske hyre folk og give dem egenskaber,
som de kan tage med tilbage til Afrika,
og deres firmaer vil vokse meget hurtigere
end de fleste af vores i de vestlige lande.
Og på den måde kan du og jeg være med til at sikre,
at det 21. århundrede bliver Afrikas.
Mange tak.
(Klapsalver)