Alla känner till cancer,
men vi tänker inte normalt på cancer
som en smittsam sjukdom.
Den tasmanska pungdjävulen har visat oss
att cancer inte bara kan vara en smittsam sjukdom,
utan den kan också hota
en hel art att dö ut.
Så till att börja med, vad är en tasmansk pungdjävul?
Många av er känner kanske till Taz, seriefiguren,
den som snurrar runt och runt och runt.
Men inte så många vet
att det faktiskt finns ett riktigt djur som heter tasmanska pungdjävul,
och det är världens största köttätande pungdjur.
Ett pungdjur är ett däggdjur som har en pung
liksom en känguru.
Den tasmanska pungdjävulen fick sitt namn
från de skräckinjagande nattliga skriken den utstöter.
(skrik)
(skratt)
Den tasmanska pungdjävulen är framför allt asätare,
och den använder sina kraftfulla käkar
och sina skarpa tänder
till att smaska i sig från benen på ruttnande döda djur.
Den tasmanska pungdjävulen finns bara på ön Tasmanien,
som är den där lilla ön
precis söder om Australiens fastland.
Och trots sitt vildsinta utseende,
är den tasmanska pungdjävulen faktiskt
riktigt bedårande små djur.
När jag växte upp på Tasmanien
var det alltid otroligt spännande
när vi fick en chans att se
en tasmansk pungdjävul i det vilda.
Men populationen av tasmanska pungdjävlar
har undergått en verkligt extremt snabb nedgång.
Och faktiskt är man bekymrad
att arten skulle kunna bli utdöd som vilt djur
inom 20 till 30 år.
Och anledningen till det
är att det uppstått en ny sjukdom,
en smittsam cancer.
Historien börjar 1996
när en naturfotograf tog detta fotografiet här
av en tasmansk pungdjävul
med en stor tumör på sitt ansikte.
Och den gången trodde man det var en engångsföreteelse.
Djur, precis som människor,
får ibland konstiga tumörer.
Men vi tror nu
att detta är första gången en ny sjukdom siktades,
som nu är en epidemi som sprider sig över Tasmanien.
Sjukdomen sågs först
i nordöstra Tasmanien 1996
och har spridit sig över Tasmanien som en stor våg.
Nu är det bara en liten del av populationen
som fortfarande är opåverkad.
Sjukdomen uppstår först som tumörer,
vanligtvis på ansiktet eller inuti munnen
på drabbade tasmanska pungdjävlar.
Dessa tumörer växer oundvikligen till större tumörer,
såsom dessa här.
Och nästa bild som jag ska visa
är helt hemsk.
Men oundvikligen fortskrider dessa tumörer
till att bli enorma såriga tumörer som denna här.
Denna har fastnat särskilt i mitt sinne,
för det är det första fallet av denna sjukdom
som jag själv såg.
Och jag minns skräcken av att se denna lilla hondjävul
med denna stora, såriga, illaluktande tumör
inuti hennes mun
som faktiskt hade fått hela hennes underkäke att brytas av.
Hon hade inte ätit på flera dagar.
Hennes inälvor var fulla av parasitmaskar.
Hennes kropp var full av metastaser.
Och ändå diade hon tre små tasmanska baby-pungdjävlar
in sin pung.
De dog naturligtvis tillsammans med sin mamma.
De var för unga för att kunna överleva utan sin mamma.
Faktum är att i området hon kommer från
har mer än 90 procent av de tasmanska pungdjävlarna
redan dött av denna sjukdom.
Vetenskapsmän runt hela världen
förundrades över denna cancer,
denna infektuösa cancer,
som höll på att spridas i populationen av tasmanska pungdjävlar.
Och vi kommer genast att tänka på livmoderhalscancer hos kvinnor,
som sprids av ett virus,
och på AIDS-emidemin
som har samband med flera olika typer av cancer.
Alla bevis tydde på att denna djävulscancer
spreds av ett virus.
Dock vet vi -- och jag ska berätta för er nu genast --
att vi vet att denna cancer sprids inte av ett virus.
Faktiskt så är den infektuösa agenten som sprider denna cancer
något mycket mera allvarligt,
och något som vi inte riktigt hade tänkt på tidigare.
Men för att jag ska kunna förklara vad det är
så måste jag ta bara några minuter
och säga mer om cancer som sådan.
Cancer är en sjukdom
som påverkar miljoner människor runt världen varje år.
En av tre personer i detta rum
kommer utveckla cancer någon gång i sina liv.
Jag fick själv en tumör borttagen från min tjocktarm
när jag var bara 14.
Cancer uppstår
när en enda cell i våra kroppar
förvärvar en uppsättning slumpmässiga mutationer i viktiga gener
som får den cellen att producerar
fler och fler kopior av sig själv.
Paradoxalt nog, när den väl är etablerad
så favoriserar faktiskt det naturliga urvalet
cancerns fortsatta tillväxt.
Naturligt urval innebär att den bäst anpassade överlever.
Och när man har en population av cancerceller som delar sig snabbt,
om en av dem förvärvar nya mutationer
som tillåter dem växa ännu snabbare,
uppta näringsämnen mer framgångsrikt,
invadera kroppen,
så kommer de selekteras av evolutionen.
Det är därför som cancer är en sådan svår sjukdom att behandla.
Den utvecklas.
Släng ett läkemedel efter den
och resistenta celler kommer börja växa.
Ett fantastiskt faktum är att,
givet rätt miljö och rätta näringsämnen,
en cancercell har potentialen
att fortsätta växa i evighet.
Emellertid så begränsas cancer
genom att den lever inuti våra kroppar,
och dess fortsatta tillväxt,
dess spridning i våra kroppar
och att den äter av våra vävnader,
leder till att cancerpatienten dör
och också till att cancern själv dör.
Så cancer kan betraktas som
en märklig, kortlivad, självförstörande livsform --
en evolutionär återvändsgata.
Men det är där som den tasmanska pungdjävulcancern
har förvärvat en helt fantastisk
evolutionär anpassning.
Och svaret kom från att studera
DNA:t hos den tasmanska pungdjävulcancern.
Många människor låg bakom detta arbete,
men jag ska förklara det med ett bekräftande experiment
som jag gjorde för några år sedan.
Nästa bild kommer vara grym.
Detta är Jonas.
Han är en tasmansk pungdjävul som vi fann
med en stor tumör på ansiktet.
Eftersom jag är genetiker
är jag alltid intresserad av att se på DNA och mutationer.
Så jag tog vara på tillfället
att samla in några prover från Jonas' tumör
och också några prover från andra delar av hans kropp.
Jag tog dessa tillbaka till laboratoriet.
Jag extraherade DNA från dem.
Och när jag såg på DNA:ts sekvensering
och jämförde med sekvenseringen i Jonas' tumör
med resten av hans kropp,
upptäckte jag att de hade en helt annorlunda genetisk profil.
Faktum är att Jonas och hans tumör
var lika olika varandra
som du och personen som sitter bredvid dig.
Vad detta sade oss var att Jonas' tumör
inte uppstod från celler i hans egen kropp.
Faktiskt så sade oss ytterligare genetisk profilering
att denna tumör i Jonas
faktiskt troligen först uppstod
ur cellerna från en tasmansk pungdjävul av honkön --
och Jonas var helt klart av mankön.
Så hur kan det vara
att en tumör som uppstod ur en annan individs celler
nu växer på Jonas' ansikte?
Ja, nästa genombrott
kom från studium av hundratals tasmanska pungdjävulcancerformer
från hela Tasmanien.
Vi fann att alla dessa cancerformer
delade samma DNA.
Tänk på det en stund.
Det betyder att alla dessa cancerformer
i verkligheten är samma cancer
som uppstod en gång ur en enskild djävul,
som har brutit sig loss från den där första djävulens kropp
och spridits genom hela populationen av tasmanska pungdjävlar.
Men hur kan en cancerform spridas i en population?
Jo den slutliga pusselbiten kom
när vi minns hur djävlar beter sig när de träffar varandra i det vilda.
De har en tendens att bita varandra,
ofta helt kraftfullt och vanligen i ansiktet.
Vi tror att cancerceller
faktiskt lossnar från tumören, blandas med saliv.
När djävulen biter en annan djävul
implanterar den faktiskt fysiskt levande cancerceller i nästa djävul,
så att tumören fortsätter växa.
Så den tasmanska pungdjävulcancern
kanske är den slutgiltiga cancern.
Den begränsas inte av att leva inom den kropp som skapade den.
Den sprider sig genom populationen,
har mutationer som tillåter den att undgå immunförsvaret,
och den är den enda cancer vi känner till
som hotar en hel art med utrotning.
Men om detta kan hända tasmanska pungdjävlar,
varför har det inte hänt med andra djur
eller till och med människor?
Ja, svaret är att det har det.
Det här är Kimbo.
Han är en hund som tillhör en familj i Mombasa i Kenya.
Förra året märkte hans ägare lite blod
som droppade från hans könsorgan.
Hon tog honom till veterinären
och veterinären upptäckte något helt osmakligt.
Om du är äckelmagad så titta bort nu.
Han upptäckte detta,
en stor blödande tumör
vid roten till Kimbos penis.
Veterinären diagnosticerade detta som en överförbar venerisk tumör,
en sexuellt överförd cancer
som påverkar hundar.
Och precis som den tasmanska pungdjävulcancern är smittosam
genom att sprida levande cancerceller,
så är denna hundcancer.
Men denna hundcancern är helt anmärkningsvärd,
för den har spridits över hela världen.
Faktiskt har de samma celler
som påverkar Kimbo här
också befunnits påverka hundar
i New York City,
i bergsbyar i Himalaya,
och långt ute på landsbygden i Australien.
Vi tror också att denna cancerformen kan vara mycket gammal.
Faktiskt säger genetisk profilering
att den kan vara tiotusentals år gammal,
vilket betyder att denna cancerformen
kan först ha uppstått
från cellerna i en varg
som levde sida vid sida med neandertalarna.
Denna cancer är anmärkningsvärd.
Det är den äldsta livsformen vi känner till som härstammar från däggdjur.
Den är en kvarleva
från det avlägsna förflutna.
Så vi har sett att detta kan ske i djur.
Skulle cancerformer kunna smitta mellan människor?
Ja detta är en fråga
som Chester Southam var djupt intresserad av,
en cancerläkare på 50-talet.
Och han beslutade att testa detta
genom att faktiskt medvetet ympa in cancer
i människor från någon annan.
Och detta är ett fotografi på doktor Southam från 1957
när han injicerar cancer i en frivillig,
som i detta fallet är en fånge
på Ohios delstatsfängelse.
De flesta människor som doktor Southam injicerade
utvecklade aldrig cancer
från de injicerade cellerna.
Men ett litet antal av dem gjorde det,
och det var till största delen människor som var sjuka på annat sätt --
vilkas immunsystem troligen var i olag.
Vad detta säger oss
alldeles oavsett etiska aspekter,
är att...
(skratt)
det troligen är extremt sällsynt
att cancer överförs mellan människor.
Dock kan det, under vissa omständigheter,
hända.
Och jag tror det är något
som onkologer och epidemiologer
borde vara medvetna om i framtiden.
Så till sist,
cancer är en oundviklig följd
av våra cellers förmåga
att dela sig
och anpassa sig till sin omgivning.
Men det betyder inte att vi ska ge upp hoppet
om att bekämpa cancer.
Faktiskt så tror jag att bara vi får mer kunskap
om de komplexa evolutionära processer som driver tillväxt hos cancer,
så kan vi besegra cancer.
Mitt personliga mål
är att besegra den tasmanska pungdjävulcancern.
Låt oss förhindra att den tasmanska pungdjävulen
blir det första djuret
som dör ut på grund av cancer.
Tack.
(applåd)