Toți știm ce este cancerul,
dar nu ne gândim în mod normal la cancer
ca fiind o boală contagioasă.
Diavolul tasmanian ne-a arătat
că nu numai că poate fi o boală contagioasă cancerul,
dar poate și amenința
o întreagă specie cu dispariția.
În primul rând, ce este un diavol tasmanian?
Multora dintre voi le este cunoscut Taz, personajul din desenul animat,
cel care se rotește în jur iar și iar.
Dar nu mulți știu
faptul că există cu adevărat un animal denumit diavolul tasmanian,
care este cel mai mare marsupial carnivor din lume.
Un marsupial este mamifer cu buzunar,
ca un cangur.
Diavolul tasmanian și-a primit numele
de la țipătul terifiant pe care îl face în timpul nopții.
(Urlete)
(Râsete)
Diavolul tasmanian este un animal care se hrăneşte cu hoituri
şi își folosește fălcile puternice
și dinții ascuțiți
să roadă oasele animalelor moarte în stare de putrefacție.
Diavolul tasmanian poate fi găsit doar pe insula Tasmania,
care este o insulă mică
în sudul continentului australian.
Și, în ciuda aspectului lor feroce,
diavolii tasmanieni sunt, de fapt,
niște animăluțe destul de adorabile.
De fapt, crescând în Tasmania,
a fost întotdeauna extrem de palpitant
când aveam ocazia de a vedea
un diavol tasmanian în sălbăticie.
Dar populația de diavoli tasmanieni
trece printr-un declin extrem de rapid.
De fapt, există îngrijorări
că specia ar fi pe cale de dispariție în sălbăticie
în 20 până la 30 de ani.
Iar motivul pentru aceasta
este apariția unei noi boli,
un cancer contagios.
Povestea începe în 1996,
când un fotograf de natură sălbatică a făcut această poză
a unui diavol tasmanian
care avea o tumoare mare pe față.
În acel moment, s-a crezut că este o raritate.
Animalele, la fel ca și oamenii,
au uneori tumori ciudate.
Cu toate acestea, acum credem
că aceasta este prima observare a unei noi boli,
care este acum o epidemie ce se împrăștie prin Tasmania.
Boala a fost prima dată observată
în nord-estul Tasmaniei în 1996
și s-a împrăștiat de-a lungul Tasmaniei ca un val imens.
Acum doar o mică parte din populație
rămâne neafectată.
Boala apare prima dată sub formă de tumori,
de obicei pe față sau înăuntrul gurii
diavolilor tasmanieni afectaţi.
Aceste tumori devin inevitabil tumori și mai mari,
ca acestea de aici.
Iar următoarea imagine pe care v-o voi arăta
este foarte îngrozitoare.
Inevitabil, aceste tumori progresează
și devin imense tumori ulceroase, ca aceasta de aici.
Aceasta mi-a rămas în mod deosebit în minte,
deoarece este primul caz al acestei boli
pe care l-am văzut eu însămi.
Și îmi aduc aminte oroarea de a vedea acest diavol femelă
cu această imensă tumoare ulceroasă, care urât mirositoare,
în interiorul gurii,
care i-a rupt de fapt în două întreaga mandibulă.
Nu a mâncat zile în şir.
Intestinele sale conțineau viermi paraziți.
Corpul său era plin de tumori secundare.
Și totuși, ea își hrănea cei trei pui de diavol tasmanian
în buzunarul său.
Bineînțeles, ei au murit împreună cu mama lor.
Erau prea mici să supraviețuiască fără mama lor.
De fapt, din zona din care ea provine,
mai mult de 90% din populația diavolilor tasmanieni
au murit din cauza acestei boli.
Oamenii de știință din întreaga lume
au fost intrigați de acest cancer,
acest cancer infecțios,
care se răspândea la toată populația de diavoli tasmanieni.
Iar gândul nostru a zburat repede la cancerul cervical al femeilor,
care este răspândit de un virus
și la epidemia SIDA,
care este asociată cu o varietate de tipuri de cancer.
Toate dovezile sugerau că acest cancer al diavolului
era răspândit de către un virus.
Cu toate acestea, acum știm... vă voi spune imediat
că noi știm că acest cancer nu este răspândit de un virus.
De fapt, agentul infecțios la bolii din acest cancer
este ceva extrem de sinistru,
ceva la care nu ne-am gândit cu adevărat înainte.
Dar, ca să vă pot explica ce este,
trebuie ca în câteva minute
să vă explic ce este cancerul în sine.
Cancerul este o boală
care afectează milioane de oameni în lumea întreagă în fiecare an.
Una din trei persoane din această sală
va dezvolta un cancer într-o anumită fază a vieții lor.
Eu însămi am avut o tumoare care mi-a fost extirpată din intestinul gros
când aveam doar 14 ani.
Cancerul apare
când o singură celulă din corpul nostru
dobândeşte o serie de mutații aleatorii în gene importante
care fac ca această celulă să înceapă să producă
tot mai multe și mai multe copii de-ale sale.
În mod paradoxal, odată stabilită,
selecția naturală favorizează de fapt
creșterea continuă a cancerului.
Selecția naturală este supraviețuirea celui mai puternic.
Și atunci când ai o populație de celule canceroase care mor repede,
dacă una dintre ele dobândeşte noi mutații,
care le permit să crească mult mai repede,
să primească nutrienți mult mai rapid,
să invadeze corpul,
ele vor fi preferate de evoluție.
De aceea cancerul este o boală așa de greu de tratat.
El evoluează.
Dă-i un medicament
și celule rezistente vor crește la loc.
Un fapt interesant este că,
dacă are mediul propice și nutrienții potriviți,
o celulă canceroasă are potențialul
să continue să crească la nesfârșit.
Cu toate acestea, cancerul este constrâns
de faptul că stă în corpurile noastre,
iar creșterea continuă,
extinderea sa în corpurile noastre
și mâncatul țesuturilor noastre,
duc la moartea pacientului care are cancer
și la moartea cancerului însuși.
Așadar, cancerul ar fi crezut să fie
o formă de viață ciudată, scurtă, auto-distructivă...
un capăt de drum evoluționar.
Dar de acolo cancerul diavolului tasmanian
a dezvoltat o incredibilă
adaptare evolutivă.
Iar răspunsul a venit din studiul
ADN-ului din cancerul diavolului tasmanian.
Aceasta a reprezentat munca multor oameni,
dar o voi explica printr-un experiment de confirmare
pe care l-am făcut acum câțiva ani.
Următoarea imagine va arăta groaznic.
Acesta este Jonas.
El este un diavol tasmanian pe care l-am găsit
cu o tumoare mare pe față.
Fiind genetician,
sunt mereu interesată să observ ADN-ul și mutațiile.
Am profitat de această ocazie
să colectez câteva eșantioane din tumoarea lui Jonas
și niște eșantioane din alte părți ale corpului său.
Le-am adus pe acesta la laborator.
Am extras ADN-ul din ele.
Și, când m-am uitat la secvența ADN-ului
și am comparat secvența tumorii lui Jonas
cu cea de pe restul corpului,
am descoperit că au un profil genetic total diferit.
De fapt, Jonas și tumoarea sa
erau la fel de diferiți unul de celălalt
cum sunteţi voi de persoana de alături.
Am aflat că tumoarea lui Jonas
nu a apărut din celulele propriului său corp.
De fapt, profilarea genetică în detaliu
ne-a oferit informația că această tumoare din Jonas
de fapt se poate să fi apărut
din celulele unei femele diavol tasmanian...
iar Jonas era un mascul.
Deci cum se face
că o tumoare care a apărut din celulele unui alt individ
crește pe fața lui Jonas?
Următorul experiment
a rezultat din studiul a sute de cancere ale diavolilor tasmanieni
din toată Tasmania.
Am descoperit că toate aceste cancere
aveau același ADN.
Gândiți-vă la acest lucru pentru un minut.
Acest lucru înseamnă că toate aceste cancere
sunt de fapt același cancer
care a apărut odată dintr-un singur diavol,
care au scăpat din corpul acelui diavol iniţial
și s-a răspândit la întreaga populație de diavoli tasmanieni.
Dar cum se poate răspândi un cancer la o populație?
Ultima piesă de puzzle a apărut
atunci când ne-am amintit cum se comportă diavolii când se întâlnesc în sălbăticie.
Aceștia tind să se muște unul pe celălalt,
de multe ori chiar fioros și de obicei pe față.
Noi credem că celulele canceroase
vin de fapt de la tumoare, intră în salivă.
Atunci când diavolul mușcă un alt diavol,
îi implantează fizic celule canceroase vii celuilalt diavol
și așa continuă tumoarea să crească.
Deci, acest cancer de diavol tasmanian
este probabil un cancer extrem.
Nu este constrâns să trăiască în corpul care i-a dat viață.
Se răspândește la populație,
are mutații care îi permit să invadeze sistemul imunitar
și este singurul cancer pe care îl cunoaștem
ce amenință cu dispariția o întreagă specie.
Dar, dacă acestea se pot întâmpla la diavolii tasmanieni,
de ce nu s-a întâmplat și altor animale
sau chiar oamenilor?
Răspunsul este că s-a întâmplat.
Acesta este Kimbo.
El este un câine care aparține unei familii din Mombasa din Kenya.
Anul trecut, stăpânul său a observat niște sânge
care curgea din regiunea sa genitală.
Ea l-a dus la veterinar
iar veterinarul a descoperit ceva destul de scârbos.
Și dacă sunteți sensibili, vă rog să vă uitați în altă parte acum.
El a descoperit asta,
o tumoare imensă care sângera
la baza penisului lui Kimbo.
Veterinarul l-a diagnosticat cu o tumoare venerică transmisibilă,
un cancer transmisibil sexual
care afectează câinii.
Și la fel cum cancerul diavolului tasmanian este contagios
prin răspândirea celulelor vii canceroase,
la fel este și cancerul de câine.
Dar acest cancer de câine este destul de remarcabil,
deoarece este răspândit în întreaga lume.
De fapt, aceste celule
care îl afectează pe Kimbo aici
s-a descoperit că afectează şi alţi câini
din New York City,
din satele din munții Himalaya
și din centrul deşertic al Australiei.
De asemenea, noi credem că acest cancer poate fi foarte vechi.
De fapt, profilul genetic ne spune
că poate fi vechi de zeci de mii de ani,
ceea ce înseamnă că acest cancer
se poate să fi apărut
din celulele unui lup
care a trăit alături de Neanderthalieni.
Acest cancer este uimitor.
Este cea mai veche formă de viață de proveniență mamiferă pe care o știm.
Este o relicvă vie
a trecutului îndepărtat.
Așadar, am observat că aceasta se poate întâmpla la animale.
Ar putea fi cancerele contagioase și printre oameni?
Aceasta este o întrebare
care l-a fascinat pe Chester Southam,
un doctor care studia cancerul din anii 1950.
El a luat decizia să facă un test
prin inocularea deliberată în oameni
cu cancer de la o altă persoană.
Iar aceasta este o fotografie a Dr. Southam din 1957,
în timp ce injecta cancer într-un voluntar,
care, în acest caz, era un pușcăriaș
al penitenciarului statului Ohio.
Majoritatea persoanelor injectate de Dr. Southam
nu au dezvoltat cancer
din celulele injectate.
Dar un număr foarte mic a făcut,
iar mulți dintre ei erau persoane care aveau alte boli,
ale căror sisteme imunitare au fost probabil distruse.
Acest lucru ne spune,
lăsând problemele etice deoparte,
că...
(Râsete)
este probabil extrem de rar
să fie transferat cancerul între oameni.
Cu toate acestea, în anumite circumstanțe,
se poate întâmpla.
Eu cred că este un lucru
de care oncologii și epidemiologii
ar trebui să fie conștienți pe viitor.
În final,
cancerul este un rezultat inevitabil
al capacității celulelor noastre
de a se divide
și a se adapta la mediile lor.
Dar aceasta nu înseamnă că trebuie să renunțăm la speranță
în lupta împotriva cancerului.
De fapt, eu cred că, având mai multe cunoștințe
despre procesele complexe evoluționare care au legătură cu progresul cancerului,
putem înfrânge cancerul.
Obiectivul meu personal
este să înving cancerul diavolului tasmanian.
Haideți să oprim diavolul tasmanian
să fie primul animal
care dispare din cauza cancerului.
Mulțumesc!
(Aplauze)