Prije 70.000 godina, naši su preci bili beznačajne životinje.
Najvažnija stvar za znati o pretpovijesnim ljudima
je kako su bili nevažni.
Njihov utjecaj na svijet nije bio puno veći od onog meduza
ili krijesnica ili djetlića.
Danas, nasuprot, kontroliramo ovaj planet.
A pitanje je:
Kako smo došli od tamo do ovdje?
Kako smo promijenili sebe od beznačajnih majmuna,
koji brinu svoju brigu u kutku Afrike,
u gospodare planeta Zemlje?
Obično, gledamo razlike između nas i ostalih životinja
na razini jedinke.
Želimo vjerovati -- ja želim vjerovati --
kako postoji nešto posebno glede mene,
glede mog tijela, glede mog mozga,
što me čini toliko nadmoćnim psu ili svinji ili čimpanzi.
Ali istina je, na razini jedinke,
ja sam sramotno sličan čimpanzi.
A ako uzmete mene i čimpanzu te nas zajedno stavite na neki pusti otok,
pa se moramo boriti za opstanak kako bi vidjeli tko će preživjeti bolje,
ja bih se definitivno kladio na čimpanzu, ne na sebe.
A to nije radi nečega pogrešnog kod mene samog.
Pretpostavljam kad bi uzeli skoro bilo koga od vas, i smjestili vas same
sa čimpanzom na neki otok,
čimpanzi bi bilo puno bolje.
Prava razlika između ljudi i drugih životinja
nije na razini jedinke;
nalazi se na razini kolektiva.
Ljudi kontroliraju planet jer su jedina životinja
koja može surađivati fleksibilno i u vrlo velikim brojevima.
Sad, ima i drugih životinja --
poput društvenih insekata, pčela, mrava --
koje mogu surađivati u velikim brojevima, ali to ne mogu činiti fleksibilno.
Njihova je suradnja vrlo rigidna.
Postoji zapravo samo jedan način na koji košnica može funkcionirati.
A ako se ukaže nova prilika ili nova opasnost,
pčele ne mogu preinačiti društveni sustav preko noći.
Ne mogu, primjerice, smaknuti kraljicu
te ustanoviti pčelinju republiku,
ili komunističku diktaturu pčela radilica.
Druge životinje, poput društvenih sisavaca --
vukova, slonova, dupina, čimpanzi --
one mogu surađivati puno fleksibilnije,
ali to čine samo u malim brojevima,
jer se suradnja među čimpanzama
temelji na bliskom međusobnom poznanstvu.
Ja sam čimpanza i ti si čimpanza,
i ja želim surađivati s tobom.
Moram te poznavati osobno.
Kakva si ti čimpanza?
Jesi li ti ljubazna čimpanza?
Jesi li ti zla čimpanza?
Jesi li pouzdana?
Ako te ne znam, kako mogu surađivati s tobom?
Jedina životinja koja može spojiti te dvije sposobnosti
te surađivati i fleksibilno a ipak u velikim brojevima
smo mi, Homo sapiens.
Jedan na jedan, čak i 10 na 10,
čimpanze mogu biti bolje od nas.
Ali, ako smjestite 1.000 ljudi protiv 1.000 čimpanzi,
ljudi će lako pobijediti, iz jednostavnog razloga
što tisuću čimpanzi uopće ne može surađivati.
A ako sad pokušate ugurati 100.000 čimpanzi
u Oxford Street, ili na Wembley stadion,
ili trg Tienanmen ili Vatikan,
dobit ćete kaos, potpuni kaos.
Samo zamislite stadion na Wembleyu sa 100.000 čimpanzi.
Potpuno ludilo.
Nasuprot, ljudi se normalno okupljaju tamo u desecima tisuća,
i što dobijemo nije kaos, obično.
Što dobijemo su krajnje profinjene i učinkovite mreže suradnje.
Sva ogromna postignuća ljudskog roda kroz povijest,
bila to gradnja piramida ili let na mjesec,
bila su temeljena ne na sposobnostima pojedinca
nego na toj sposobnosti fleksibilne suradnje u velikim brojevima.
Mislite čak i o upravo ovom govoru koji vam trenutno pružam:
Stojim ovdje ispred publike od oko 300 ili 400 ljudi,
većina vas meni ste potpuni stranci.
Jednako, zapravo i ne znam sve ljude koji su organizirali
i radili na ovom događaju.
Ne znam pilota ni članove posade na avionu
koji me doveo ovdje, jučer, u London.
Ne znam ljude koji su izumili i proizveli
ovaj mikrofon i ove kamere, koje snimaju što govorim.
Ne znam ljude koji su napisali sve knjige i članke
koje sam pročitao u pripremi za ovaj govor.
I sigurno ne znam sve ljude
koji bi mogli gledati ovaj govor putem Interneta,
negdje u Buenos Airesu ili u New Delhiju.
Ipak, čak iako ne znamo jedni druge,
možemo zajedno raditi kako bismo stvorili ovu globalnu razmjenu ideja.
To je nešto što čimpanze ne mogu učiniti.
One komuniciraju, naravno,
ali nikad nećete uloviti čimpanzu kako putuje nekom udaljenom čoporu čimpanzi
kako bi im održao govor o bananama ili o slonovima,
ili čemu već drugom što bi moglo interesirati čimpanze.
Sad suradnja nije, naravno, uvijek lijepa;
sve strašne stvari koje su ljudi činili kroz povijest --
a činili smo neke vrlo strašne stvari --
sve te stvari se također temelje na suradnji velikih razmjera.
Zatvori su sustav suradnje;
Klaonice su sustav suradnje;
Koncentracijski kampovi su sustav suradnje.
Čimpanze nemaju klaonice ni zatvore ni koncentracijske kampove.
Sad pretpostavimo kako sam uspio uvjeriti vas kako možda da,
mi kontroliramo svijet stoga što možemo fleksibilno surađivati u velikim brojevima.
Slijedeće pitanje koje odmah nastaje
u umu radoznalog slušatelja je:
Kako, točno, mi to činimo?
Što nam to omogućuje, nama među svim životinjama, surađivati na takav način?
Odgovor je naša mašta.
Možemo surađivati fleksibilno sa bezbrojnim strancima,
jer samo mi, od svih životinja na planeti,
možemo stvarati i vjerovati izmišljotine, izmišljene priče.
I sve dok svi vjeruju u iste izmišljotine,
svi će se povinovati i slijediti ista pravila,
iste norme, iste vrijednosti.
Sve druge životinje koriste svoj sustav komunikacije
samo za opisati stvarnost.
Čimpanza može reći: "Gle! Tamo je lav, bježimo!"
Ili: "Gle! Tamo je stablo banane! Hajdemo uzeti banane!"
Ljudi, nasuprot, koriste svoj jezik ne tek za opisivanje stvarnosti,
već također i kako bi stvorili nove stvarnosti, izmišljene stvarnosti.
Ljudsko biće može reći: "Gle, tamo je bog iznad oblaka!"
A ako ne učiniš ono što ti kažem da učiniš,
kad umreš, Bog će te kazniti i poslati te u pakao."
I ako svi vjerujete u ovu priču koju sam izmislio,
tada ćete slijediti iste norme i zakone i vrijednosti,
i možete surađivati.
To je nešto što samo ljudi mogu.
Nikad nećete moći uvjeriti čimpanzu da vam da bananu
obećajući joj: "... nakon što umreš, ići ćeš u raj za čimpanze ..."
(Smijeh)
"... i primiti ćeš puno i prepuno banana za svoja dobra djela.
Pa mi hajde sada daj ovu bananu."
Nijedna čimpanza neće povjerovati u takvu priču.
Samo ljudi vjeruju u takve priče,
što je razlog zašto mi kontroliramo svijet,
dok su čimpanze zaključane u zoološkim vrtovima i laboratorijima.
Sad, može vam biti prihvatljivo kako da,
u polju religije, ljudi surađuju vjerujući u iste izmišljotine.
Milijuni ljudi se udružuju kako bi sagradili katedralu ili džamiju
ili se borili u križarskom ratu ili džihadu, jer svi vjeruju u iste priče
o Bogu i raju i paklu.
Ali što želim naglasiti je kako se točno isti mehanizam
nalazi i ispod svih ostalih oblika ljudske suradnje masivnih razmjera,
ne samo u polju religije.
Uzmite, na primjer, polje prava.
Većina pravnih sustava danas na svijetu temeljeni su na vjeri u ljudska prava.
Ali što su ljudska prava?
Ljudska su prava, baš poput Boga i raja, samo priča koju smo izmislli.
Ona nisu objektivna stvarnost;
ona nisu neka biološka posljedica oko homo sapiensa.
Uzmite ljudsko biće, rasporite ga, pogledajte unutra,
naći ćete srce, bubrege, neurone, hormone, DNA,
ali nećete naći nikakva prava.
Jedino mjesto gdje pronalazite prava je u pričama
koje smo izmislili i širili tijekom zadnjih nekoliko stoljeća.
One mogu biti vrlo pozitivne priče, vrlo dobre priče,
ali i dalje su tek izmaštane priče koje smo izmislili.
Stvar je ista u polju politike.
Najvažniji faktori u modernoj politici su države i nacije.
Ali što su države i nacije?
One nisu objektivna stvarnost.
Planina je objektivna stvarnost.
Možete ju vidjeti, možete ju dotaknuti, možete ju čak i namirisati.
Ali nacija ili država,
poput Izraela ili Irana ili Francuske ili Njemačke,
to je samo priča koju smo izmislili
i postali uz nju jako vezani.
Stvar je ista u polju ekonomije.
Najvažniji čimbenici danas u globalnoj ekonomiji
su trgovačka društva i korporacije.
Puno vas danas, možda, radi za korporaciju,
kakva je Google ili Toyota ili McDonald's.
Što su točno te stvari?
One su što odvjetnici nazivaju legalnim fikcijama.
To su priče izmišljene i održavane
od moćnih čarobnjaka koje nazivamo odvjetnici.
(Smijeh)
A što korporacije rade po čitav dan?
Uglavnom, pokušavaju stvoriti novac.
Ipak, što je novac?
Opet, novac nije objektivna stvarnost; nema objektivnu vrijednost.
Uzmite ovaj zeleni list papira, novčanicu dolara.
Pogledajte ju -- nema vrijednost.
Ne možete je pojesti, ne možete je popiti,
ne možete je obući.
Ali tada su nadošli ti majstori pripovjedači --
veliki bankari,
ministri financija,
premijeri --
i pričaju nam vrlo uvjerljivu priču:
"Gledajte, vidite li ovaj zeleni komad papira?
On zapravo vrijedi 10 banana."
Te ako ja u to vjerujem, i vi u to vjerujete
i svi u to vjeruju,
to zbilja prolazi.
Mogu uzeti ovaj bezvrijedni komad papira,
otići u supermarket,
dati ga potpunom neznancu kojeg nikad ranije nisam sreo,
i dobiti, u zamjenu, prave banane koje zaista mogu pojesti.
To je nešto zapanjujuće.
Ne biste nikad to mogli uraditi sa čimpanzama.
Čimpanze trguju, naravno:
"Da, ti mi daš kokosov orah, ja ti dam bananu."
To može proći.
Ali, ti mi daš bezvrijedni komad papira
i očekuješ da ti ja dam bananu?
Nema šanse!
Za što me držiš, za čovjeka?
(Smijeh)
Novac, zapravo, je najuspješnija priča
koju su ljudi ikad izmislili i ispričali,
jer to je jedina priča u koju svi vjeruju.
Svatko ne vjeruje u Boga,
svatko ne vjeruje u ljudska prava,
svatko ne vjeruje u nacionalizam,
ali svatko vjeruje u novac, i u novčanicu dolara.
Uzmite, čak, Osamu Bin Ladena.
Mrzio je Američku politiku i Američku religiju
i Američku kulturu,
ali nije imao prigovora na Američke dolare.
Jako im je bio privržen, zapravo.
(Smijeh)
Zaključak:
Mi ljudi kontroliramo svijet jer živimo u dvojnoj stvarnosti.
Sve druge životinje žive u objektivnoj stvarnosti.
Njihova se stvarnost sastoji od objektivnih entiteta,
poput rijeka i drveća i lavova i slonova.
Mi ljudi, mi također živimo u objektivnoj stvarnosti.
U našem svijetu također postoje rijeke i drveće i lavovi i slonovi.
Ali kroz stoljeća,
sagradili smo povrh te objektivne stvarnosti
drugi sloj izmišljene stvarnosti,
stvarnosti sastavljene od izmišljenih entiteta,
poput nacija, poput bogova, poput novca, poput korporacija.
A što je zapanjujuće je kako je tijekom razvoja povijesti
ta izmišljena stvarnost postajala sve moćnija i moćnija
tako da danas, najmoćnije sile u svijetu su
ti izmišljeni entiteti.
Danas, samo preživljavanje rijeka i drveća i lavova i slonova
ovisi o odlukama i željama izmišljenih entiteta,
poput Sjedinjenih država, poput Googla, poput Svjetske banke --
entiteta koji postoje samo u našoj mašti.
Hvala Vam.
(Pljesak)
Bruno Giussani: Yuval, izašla ti je nova knjiga.
Nakon Sapiensa, napisao si i drugu,
koja je izašla na Hebrejskom, ali još nije prevedena na ...
Yuval Noah Harari: Upravo radim na prijevodu.
BG: U knjizi, ako sam shvatio ispravno,
tvrdiš kako zapanjujući proboji kroz koje upravo prolazimo
neće samo moguće učiniti naše živote boljima,
nego će i stvoriti -- citiram te --
"... nove klase i nove klasne borbe, baš kako ih je stvorila i industrijska revolucija."
Možeš li nam pojasniti?
YNH: Da. U industrijskoj revoluciji,
vidjeli smo stvaranje nove klase urbanog proleterijata.
I puno političke i društvene povijesti zadnjih 200 godina bavi se
što činiti s tom klasom, i novim problemima i prilikama.
Sad, vidimo stvaranje nove masivne klase beskorisnih ljudi.
(Smijeh)
Kako računala postaju bolja i bolja u više i više područja,
postoji izrazita mogućnost kako će nas računala nadmašiti
u većini zadataka te učiniti ljude suvišnima.
A onda će veliko političko i ekonomsko pitanje
21. stoljeća biti:
"Za što trebamo ljude?",
ili barem: "Za što trebamo toliko ljudi?"
BG: Imaš li odgovor u knjizi?
YNH: Trenutno, najbolje je nagađanje kako ih trebamo držati sretnima
pomoću droge i video igara ...
(Smijeh)
Ali to ne zvuči kao jako privlačna budućnost.
BG: Ok, dakle ti u biti tvrdiš u knjizi i sada,
kako uz svu raspravu oko rastućih dokaza
o značajnoj ekonomskoj nejednakosti, mi smo tek nekako na početku
procesa?
YNH: Ponovo, to nije proročanstvo;
to je gledanje svakakvih mogućnosti pred nama.
Jedna je mogućnost to stvaranje nove masivne klase beskorisnih ljudi.
Druga je mogućnost podjela čovječanstva
u različite biološke kaste,
gdje se bogati dograđuju u prividne bogove,
a siromašni snizuju do te razine beskorisnih ljudi.
BG: Osjećam kako nam novi TED talk dolazi za godinu ili dvije.
Hvala ti, Yuval, što si doputovao.
YNH: Hvala!
(Pljesak)