Давайте поговоримо про сміття.
Знаєте, нас потрібно було перевчити,
чи то навчити відмовлятись від звички консервувати,
яка активно розвивалась спочатку під час Великої Депресії, а потім і під час Другої Світової війни.
Саме після війни нам було життєво необхідно перенаправити величезні промислові потужності,
промисловості цілих країн на виробництво не боєприпасів, а мирних продуктів мирного часу.
Свого часу саме журнал «Лайф» поклав цьому початок,
повідомивши про появу й широке розповсюдження одноразового посуду,
який нібито звільнить всіх домогосподарок від щоденної необхідності мити посуд.
Цим «позбавителям» зараз можна зауважити:
одноразовий пластиковий посуд займає надто багато місця, а також не розкладається в звичайних природних умовах.
Тільки люди можуть створювати непотрібні одноразові речі, які не під силу переварити природі.
До того ж, пластик дуже складно переробити.
Свого часу мені пояснили, що з усього щорічного об’єму відходів пластику
переробляється лише 5 його відсотків.
Це - ніщо, нуль.
Лише таку малу кількість пластику ми переробляємо.
Ключовий момент в цьому - температура плавлення пластику.
Пластик неможливо використовувати повторно, адже під час повторного плавлення пластик не очищується, як скло чи метал.
Він починає плавитись нижче температури кипіння води
й не віддає, не випаровує ті забруднювачі,
які він увібрав як губка.
Половина зі 100 мільярдів фунтів термічних пластмасових гранул, що виробляються щорічно,
практично моментально перетвориться в сміття.
А потім величезна, неконтрольована доля наших відходів
потрапить через ріки до моря.
Ось нагромадження пластикового сміття в Байона-Крік, що поблизу аеропорту Лос-Анджелеса.
А ось – плаваючі відходи поблизу філіалу Каліфорнійського університету в Лонг-Біч,
а також поряд із підприємством по опріснюванню води, яке ми відвідали вчора.
В усьому світі на депонування, тобто переробку з користю, пластикового сміття витрачаються величезні кошти,
але всеодно основна маса сміття, яка потрапляє до моря – це пластикові пляшки.
Кожні 5 хвилин в США використовується більше 2 мільйонів пластикових пляшок –
цей приклад навів ведучий ТЕД Кріс Джордан,
який цікавиться аспектом масового споживання й постійно викладає на розсуд глядачам все нові й нові деталі на цю тему.
Це сховище пляшок на віддаленому ненаселеному острові
недалеко від узбережжя Баха, що в Каліфорнії.
Айла-Сан-Рок – ненаселений острівець
недалеко від малонаселеного каліфорнійського узбережжя Баха.
Зверніть увагу, що у пляшок є кришки.
Пляшки, виготовлені із поліетилентерефталату ПЕТ,
втонуть у воді, і поруч із населеними пунктами, пляжами не з’являться.
Крім того, кришки для пляшок виробляють на інших заводах, на іншому обладнанні,
а головне – з іншої сировини, з іншої пластмаси, поліпропілену,
тому пляшки й не осідають на дно, а плавають на поверхні,
тому й не переробляються згідно спеціальних програм.
Насправді прослідувати шлях мільйона кришок,
які потрапляють до моря не разом, а по одній, реально.
Через рік ті пляшки, що потрапили в воду біля Японії, перетинають Тихий Океан,
а пляшки із США відносяться каліфорнійською течією
і спочатку направляються донизу, до широти Кабо-Сан-Лукас.
Через 10 років більша частина кришок з Японії
знаходяться в так званій «Східній сміттєвій плямі»,
а в цей же час кришки з США забруднюють Філіппінське узбережжя.
Ще через 20 років можна побачити зони накопичуваного сміття
в Північнотихоокеанській течії.
Саме тому мільйони альбатросів,
які гніздяться на атолах Кюре та Медвей
(які, до речі, є частиною Національного заповідника північно-західних островів Гаваїв)
та добувають тут собі їжу,
підбирають всіляке сміття, яким потім ще й годують своїх пташенят.
Наприклад, чотиримісячне пташеня альбатроса Лейсана померло,
померло із таким ось вмістом шлунка.
Сотні тисяч пташенят альбатроса, навіть не вирісши більшими за гусака, помирають
із шлунками, набитими кришками від пластикових пляшок та всіляким іншим сміттям –
запальничками, наприклад.
Але в більшості це саме пляшкові пробки.
Це сумно, але їх батьки плутають їжу с кришками від пляшок,
які плавають на поверхні океану.
Запобіжні кільця від пробок
також дуже небезпечні для плахів та водяних тварин.
Це – Мей Вест, черепаха,
яка досі живе вдома у працівника зоопарку в Новому Орлеані.
Мені хотілось би побачити вклад мого рідного міста на узбережжі Лонг-Біч у прибирання,
тому в 2005 році в день прибирання узбережжя
я пішов на півострів Лонг-Біч, до східного краю нашого довгого пляжу.
Ми очистили ділянку берега, яку ви бачите.
За кожну пляшкову кришку я пропонував 5 центів.
В мене взяли багато грошей,
а ось – 1100 пробок, які вони зібрали.
Насправді я вважав, що витрачу не більше 20 доларів,
а витратив 60 доларів.
Зібрані кришки я розділив по кольору,
і виклав їх на огляд в День Землі
в Морському акваріумі Сан-Педро.
Губернатор Шварценегер із дружиною дуже зацікавились моєю експозицією.
Навіть незважаючи на мого чоловічо-жіночого капелюха, зробленого із поліетиленових пакетів, виловлених в морі,
вони потиснули мені руку.
Потім я їм продемонстрував результати вилову планктону з допомогою тралу,
на півночі від Гаваїв.
Тут пластику було набагато більше, ніж самого планктону.
Ось які результати – океан більше схожий на пластиковий суп.
А ось такі проби планктону ми отримуємо,
коли проводимо вилов на поверхні океану.
Це теж виловлене під час тралу.
Коли сміття викидає з моря на узбережжя Гаваїв,
ось на що воно стає схожим.
Ось конкретний пляж – Кайлуа-Біч,
на якому свого часу відпочивав наш президент, перед тим, як відправитись до Вашингтону.
Як же тоді аналізувати подібні проби?
Якщо в них планктону менше, ніж пластику?
Спочатку треба посортувати фрагменти пластику на так звані класи чи фракції за розміром -
від 5 міліметрів до 1 міліметра.
У маленьких частинках пластику концентруються стійкі органічні забруднювачі
з мільйона кубометрів оточуючого водного простору.
Ми можемо побачити, що риба з глибин океану,
яку поїдають тварини і вживають люди,
поглинає ці отруйні частини.
Ми зробили багато розтинів,
і більше третини всіх риб мали всередині шлунку пластикові фрагменти.
Усі рекорди побила рибина, яка мала в довжину всього 2,5 дюйми, а в її маленькому шлунку містилось
аж 84 пластикові фрагменти.
Ви можете купити собі натуральні, якісні, сертифіковані продукти.
Але жоден із торговців рибою
не зможе вам продати сертифіковану справжню морську рибу.
І це ми залишаємо нашим нащадкам!
Людство, яке звикло смітити, важко стримати,
бо ця звичка стала глобальною.
Ми не вміємо і не хочемо контролювати рівень сміття та переробляти його з користю.
Ми можемо його тільки викидати.
Влада могла б зробити дещо для нас,
але навіть вона вже не зможе відновити екосистему, яку ми вже зіпсували.
«Вся королівська кіннота», і «вся королівська рать»
не зможуть зібрати весь пластик, який є в океані, і відновити екосистему океану.
(Відео): рівень зростає,
кількість пластикового сміття постійно збільшується,
необхідність використання пластикового посуду і речей стала життєвою необхідністю.
І ми можемо це бачити в океані.
Ведучий: він не дає надію на те, що все це знов можна виловити та почистити океан,
Процідити весь океан та виловити пластик - неможливо.
Тому що без пластику не може обійтись жодна із країн,
хоч він може привести до знищення незліченної кількості представників унікальної морської фауни.
Єдино можливе ефективне рішення – це зупинити потік пластику у самому його витоку –
на суходолі, поки він ще не потрапив до океану.
І в цьому світі, який весь мовби загорнутий у пластик,
капітан Мур навіть на такий шлях вирішення проблеми не покладає великих надій.
Це Браян Руні для телепередачі Nightline,
Лонг-Біч, Каліфорнія.
Чарльз Мур: Спасибі!