Parunāsim par mēsliem!
Ziniet, mums vajadzēja iemācīt
atteikties no varenās dabas aizsardzības ētikas,
ko izveidojām Lielās depresijas un 2.pasaules kara laikā.
Pēc kara mums bija jānovirza sava milzīgā ražotspēja
miera laika produktu radīšanai.
Žurnāls „LIFE” šajā ziņā palīdzēja,
pasludinot vienreizlietojamu priekšmetu ēru,
„kas atsvabinās mājsaimnieces no apnicīgās trauku mazgāšanas!”
Atgādinājums atsvabinātājiem:
vienreizējie plastmasas trauki aizņem daudz vietas un bioloģiski nenoārdās.
Tikai mēs, cilvēki, radām atkritumus, ko daba nespēj sagremot.
Plastmasu ir arī grūti pārstrādāt.
Kāds skolotājs man pastāstīja, kā izteikt tos <5% plastmasas,
ko atgūstam no mūsu atkritumu plūsmas.
Tas ir čiks un viss.
Tik procentus mēs pārstrādājam.
Tam ir liela saistība ar kušanas temperatūru.
Pārkausēšanas procesā plastmasa neattīrās kā stikls un metāls.
Tā sāk kust ātrāk kā ūdens vārīties
un neatdala eļļainos piejaukumus,
kuriem tā ir kā sūklis.
Ik gadu puse no 45 miljardiem kilogramu termoplastmasas granulu
iegūs formu, kas ātri pārtaps atkritumos.
Milzīgu, nepaklausīgu mūsu atkritumu daļu
upes aiznesīs uz jūru.
Lūk, uzkrājums Bionas līcī, blakus Losandželosas lidostai.
Un te, pelddrazas līdzās Kalifornijas Valsts universitātei, Longbīčā,
un atsāļošanas rūpnīca, ko apmeklējām vakar.
Par spīti tukšo pudeļu uzpirkšanai,
liela daļa no jūrā ieplūstošajiem atkritumiem ir tieši plastmasas dzērienu pudeles.
ASV mēs ik 5 minūtēs izmantojam 2 miljonus pudeļu,
šo attēlu uzņēmis TED referents Kriss Džordans,
kas mākslinieciski dokumentē plašpatēriņu un pievēršas tā detaļām.
Te ir kāda pudeļu krātuve uz attālas salas
pie Bahas krastiem Kalifornijā.
Islasanrohe ir neapdzīvota putnu apmetne
patālu no mazapdzīvotā Bahas galvenā krasta.
Pievērsiet uzmanību, ka šīm pudelēm ir korķīši.
No polietilēna tereftalāta jeb PET ražotās pudeles
nogrims jūras ūdenī un izzudīs kopā ar šo civilizāciju.
Turklāt šie korķīši ir ražoti citās rūpnīcās
no citādas plastmasas — polipropilēna.
Tās turēsies virs jūras ūdens,
taču, diemžēl, pudeļu likumi neliek tās pārstrādāt.
Paskatīsimies, kurp aizceļos tie miljoni korķīšu,
kas pa vienam ieplūst jūrā.
Pēc gada tie, kas nāk no Japānas, virzās tieši pāri Klusajam okeānam,
kamēr mūsējos uzķer Kalifornijas straume
un vispirms turpina ceļu līdz Kabosanlukasai.
Pēc desmit gadiem vairums japāņu korķīšu
atradīsies tajā, ko mēs saucam par Austrumu atkritumu lauku,
kamēr mūsējie piegružos Filipīnas.
Pēc 20 gadiem mēs ieraudzīsim gružu uzkrāšanās zonu
ziemeļu Klusā okeāna straumes virpuļa vidū.
Tā ir sagadījies, ka miljoniem albatrosu,
kas ligzdo uz Kure un Midvejas atoliem
ziemeļrietumu Havaju salas Nacionālajā piemineklī
te meklē barību un rakņājas visā, ko vien atrod,
lai to pēc tam atrītu kā barību mazuļiem.
Četru mēnešu vecs Laisanas albatrosa mazulis
mira ar šiem savā vēderā.
Simtiem tūkstošu zosu izmēra putnu mazuļu mirst
ar pudeļkorķiem un citiem gružiem pilniem vēderiem,
piemēram, cigarešu šķiltavām ...
taču lielākoties ar pudeļu korķīšiem.
Diemžēl viņu vecāki notur pudeļu korķīšus par barību,
kas mētājas uz okeāna virsas.
Korķīšus fiksējošie riņķīši
arī rada sekas ūdens dzīvniekiem.
Šo nosaukuši par Meju Vestu,
viņš joprojām ir dzīvs, dzīvo pie kāda zvērudārza darbinieka mājās Ņūorleānā.
Es gribēju uzzināt, cik lielā mērā problēmu rada mana Longbīča,
tādēļ 2005. gada Piekrastes tīrīšanas dienā
es devos uz Longbīčas pussalu, mūsu garās pludmales austrumu galu.
Mēs novācām no pludmales šos vālus.
Par katru pudeļu korķīti es piedāvāju 5 centus.
Tiem bija gana daudz ņēmēju.
Lūk, tie 1100 pudeļu korķi, ko viņi savāca.
Es domāju, ka iztērēšu 20 dolārus.
Todien man nācās iztērēt gandrīz 60.
Es tos sašķiroju pēc krāsas
un izliku apskatei nākamajā Zemes dienā
Kabrillo Jūras muzejā, Sanpedro.
Izstādi apspriest piestāja gubernators Švarcnegers ar sievu Mariju.
Neraugoties uz manu „skuķveidīgā vīra” cepuri, kas uztamborēta no plastmasas iepirkuma maisiņiem,
viņi paspieda man roku. (Smiekli)
Es viņam un Marijai parādīju zooplanktona trali
no straumes virpuļa ass Havajas ziemeļos
ar vairāk plastmasas kā planktona.
Lūk, kā sākuši izskatīties traļa paraugi no mūsu okeāna plastmasas zupas!
Velkot zooplanktona trali pa ūdens virsu vienu jūdzi
mēs iegūstam šādus paraugus.
Un šādus.
Sanesas izskalojot Havaju pludmalēs,
tās izskatās šādi.
Šī konkrētā pludmale ir Kailua pludmale,
pludmale, kurā pirms pārvākšanos uz Vašingtonu ar ģimeni atpūtās mūsu prezidents.
Kā tad mēs analizējam šādus paraugus,
kuros ir vairāk plastmasas nekā planktona?
Mēs sašķirojam plastmasas fragmentus dažādās izmēra klasēs
sākot no pieciem milimetriem līdz trešdaļmilimetram.
Plastmasas krikumiņi koncentrējas neizzūdošos organiskos piesārņotājos
līdz pat miljonu reižu pārsniedzot to līmeni apkārtējā jūras ūdenī.
Mēs gribējām pārbaudīt, vai visbiežāk sastopamā dziļūdens zivs,
kas ir barības ķēdes apakšā,
ēda šīs indīgās kapsulas.
Mēs veicām simtiem nekropsiju,
un vairāk kā trešdaļā gadījumu atradām viņu vēderos plastmasas fragmentus.
Rekordiste bija 6,25 cm gara zivtiņa,
kuras vēderiņā atradām 84 gabaliņus.
Ir nopērkami sertificēti organiski produkti.
Taču neviens zivju tirgotājs visā pasaulē
nevar jums pārdot sertificētu organisku un savvaļā ķertu zivi.
Šādu mantojumu mēs atstājam turpmākajām paaudzēm.
Vienreizlietojamo priekšmetu sabiedrība nav apturama,
tā izplatījusies visā pasaulē.
Mēs vairs nespējam uzglabāt un uzturēt vai pārstrādāt visas savas lietas.
Mums tās ir jāizmet.
Tirgus mūsu labā var paveikt daudz ko,
taču tas nevar atjaunot okeāna dabisko sistēmu, ko esam izjaukuši.
„Visi karaļa zirgi un visi karaļa vīri ...”
nemūžam nespēs salasīt visu plastmasu un salikt okeānu atkal kopā.
Teicējs (Video): Apjomi pieaug,
iepakojuma apjomi pieaug,
vienreizlietojamo priekšmetu dzīvošanas jēdziens izplatās,
un parādās okeānā.
Reportieris: Tas nedod nekādas cerības visu satīrīt.
Mēģinājumi attīrīt okeānu no plastmasas
nebūtu pa kabatai nevienai valstij,
un tā procesā aizietu bojā neizmērojami daudz jūras dzīvības.
Mūrs apgalvo, ka risinājums ir apturēt plastmasu tās avotā:
apturēt to uz sauszemes, pirms tā nokļūst okeānā.
Taču šajā plastmasā ievīstītajā un iesaiņotajā pasaulē,
arī uz to viņš neliek gaužām lielas cerības.
Šis ir Braiens Rūnijs nakts ziņām
Longbīčā, Kalifornijā.
Čārls Mūrs: Paldies.