Beszéljünk szemét módon.
Tudják, meg kellett tanulnunk
megtagadni az erős takarékoskodó hozzáállást,
amit a nagy világválság és a II. világháború alatt fejlesztettünk ki.
A háború után a hatalmas gyártási kapacitásunkat
a békeidőkhöz való termékek gyártására kellett fordítanunk.
A Life Magazin azzal segítette ezt az erőfeszítést,
hogy az eldobható tárgyakat népszerűsítette,
melyek felszabadítják a háziasszonyokat a mosogatás igája alól.
Egy kis megjegyzés a felszabadítóknak:
az eldobható műanyagok sok helyet igényelnek, és nem bomlanak le.
Csak mi, emberek, pazarolunk el olyasmit, amit a természet nem tud megemészteni.
A műanyagot nehéz újrafelhasználni.
Egy tanár elmondta nekem, hogyan fejezzem ki
az 5% alatti műanyagot, amit újrahasznosítunk.
A nagy büdös semmi.
Ennyi százalékát hasznosítjuk újra.
Az olvadási ponthoz van sok köze.
A műanyag nem tisztul meg az újraolvasztás folyamán, mint az üveg vagy a fém.
A víz forráspontja alatt kezd olvadni,
és nem választja le az olajos összetevőket,
amiket szivacsként szív be.
Az egy évben előállított 100 milliárd fontnyi termál műanyag golyócska
fele válik szemétté.
A szemetünk egy nagy, zabolátlan része
folyik le a folyókon át a tengerbe.
Itt egy gyülem, a reptér melletti Biona patakon.
És itt egy újabb, a Kaliforniai Állami Egyetem Long Beach-nél,
és a sótalanító üzemnél, amit tegnap látogattunk meg.
A betéti díjak ellenére,
a szemét nagy része, ami a tenger felé tart, üdítős palack.
Minden öt percben két milliónyit használunk belőlök az USA-ban,
ahogyan az a TED előadó, Chris Jordan képein látszik,
aki művészien dokumentálja a tömeges fogyasztást, és részletekig alámerül.
Itt egy távoli palack-depó sziget,
a Kaliforniai öböl partjainál.
San Roque szigete egy lakatlan madár
fészkelő hely Baja ritkán lakott partjánál.
Figyeljék meg, hogy a palackokon rajta vannak a kupakok.
A polietilén-tereptalátból (PET) készült palackok
elsüllyednek a tengervízben és nem kerülnek ilyen messze a civilizációtól.
A kupakokat más gyárakban készítik,
másmilyen műanyagból, polipropilénből.
Ezek lebegnek a tengervízen,
de sajnos nem hasznosítják újra a palackokkal együtt.
Kövessük az útját a milliónyi kupaknak,
amint a tengerre kerülnek.
Egy év után a Japánból származóak egyenesen átvágnak a Csendes-óceánon,
amíg a mieinket elragadja a Kalifornia áramlat,
aztán lebuknak Cabo San Lucas szélességi köre felé.
10 év múlva, a japán kupakok nagy része
az ún. Keleti Szemét Foltba érnek,
amíg a mieink a Fülöp-szigeteknél kötnek ki.
20 év után a szemét egyre jobban összegyűlik
az Északi Csendes-óceán Gyűrűben.
Úgy adódik, hogy albatroszok milliói
fészkelnek a Kure és Midway korallzátonyokon
az Északnyugati Hawaii szigetek nemzeti parkban,
ahol megesznek és kiguberálnak mindent, amit találnak,
hogy kiöklendezve a fiókáiknak adják.
Egy négy hónapos laysan albatrosz fióka
ezzel a gyomrában pusztult el.
Lúdméretű fiókák százezrei halnak meg úgy,
hogy a gyomruk tele van kupakokkal és egyéb szeméttel,
mint például öngyújtókkal...
de főleg kupakokkal.
Sajnos, a szüleik összetévesztik a kupakokat az étellel,
amint az óceán felszínén hánykolódnak.
A kupakok rögzítő gyűrűi
szintén hatással vannak a vízi állatokra.
Ő itt Mae West,
még mindig él egy állatkerti dolgozó New Orleans-i otthonában.
Kíváncsi voltam, hogy az én városom, Long Beach, hogyan járul hozzá a problémához,
így a Part-takarító napon 2005-ben
kimentem a Long Beach-i félszigetre a hosszú partunk keleti végén.
Feltakarítottuk a képen látható partszakaszt.
5 centet ajánlottam minden egyes kupakért.
Rengetegen jöttek.
Itt az 1100 kupak, amit összegyűjtöttek.
Azt hittem, úgy 20 dolcsit fogok költeni.
A nap végére közel 60-at fizettem.
Szín szerint szétválogattam őket,
és kiállítottam a következő Föld Napján,
a San Pidro-i Cabrillo Akváriumban.
Schwarzenegger kormányzó és felesége, Maria, megállt beszélgetni a kiállításnál.
A lányos kalapom ellenére, amit műanyag bevásárlószatyrokból horgoltam,
kezet ráztak velem.
Megmutattam nekik egy zooplankton vonóháló
fogását az Észak-Hawaii áramlatból,
amiben több a műanyag, mint a plankton.
Ezt a mintát találjuk egy vonóhálóban a műanyag levesből, amivé az óceánunk vált.
Végighúzva egy zooplankton hálót a felszínen egy mérföldön
keresztül, ilyen mintát kapunk.
És ilyet.
Amikor a hulladék kimosódik Hawaii strandjain,
az így néz ki.
És konkrétan itt, a Kailua Beachen,
a strandon, ahol az elnökünk és családja nyaralt, mielőtt Washingtonba költöztek.
Hogyan elemezzünk egy ilyen mintát,
amiben több a műanyag, mint a plankton?
A műanyag darabokat méretük alapján osztályoztuk,
5mm-estől 0,3mm-ig.
Az apró műanyag darabok koncentrálják a szerves mérgezőanyagokat,
közel milliószor annyit, mint a környező tengervízben.
Látni akartuk, hogy az óceán mélyének leggyakoribb halai,
amik a tápláléklánc alapját képezik,
fogyasztják-e ezeket a mérgező anyagokat.
Boncolások százait végeztük el,
és több mint harmaduk gyomrában találtunk szennyezett műanyagot.
A rekordtartó, mindössze két és fél inch hosszúnak,
84 darab volt a piciny kis gyomrában.
Lehet venni igazoltan organikus termékeket.
De a világon egyetlen halkereskedő sem
képes igazoltan organikus, vadon kifogott halat eladni.
Ezt az örökséget hagyjuk a jövő generációi számára.
Az eldobható-társadalmat nem tudjuk feltartóztatni,
már világméretűvé nőtt.
Egyszerűen nem tudjuk mindenünket tárolni és fenntartani, vagy újrahasznosítani.
El kell, hogy dobjuk.
A piac sokat tehet értünk,
de nem képes helyrehozni az óceánok természetes rendjét, amit tönkretettünk.
A világ összes kincse sem elég, hogy
összegyűjtse a műanyagot, és hogy újra helyrehozza az óceánt.
Video: A szint emelkedik,
a csomagolás mértéke is emelkedik,
az eldobhatóság elve elbúrjánzik,
és az óceánokban bukkan fel.
Remény sincs rá, hogy eltakarítsuk.
Az óceán vizéből kiszűrni a műanyagot
akármelyik ország költségvetését meghaladná,
és valószínűleg megbecsülhetetlen mennyiségű tengeri életet is kioltana.
A megoldás, Moore szerint, megállítani a műanyagot már a forrásánál:
megállítani még a szárazföldön, mielőtt az óceánba kerül.
És egy műanyag- és csomagolásmániás világban,
erre sem lát sok esélyt.
Brian Rooney, Nigthline,
Long Beach, Kalifornia.
Köszönöm.