בואו נדבר על זבל.
היו צריכים ללמד אותנו
להתנער מהאתיקה החזקה של השימור
שפיתחנו במהלך השפל הגדול ומלחמת העולם השניה.
אחרי המלחמה היה עלינו לתעל את יכולת הייצור האדירה שלנו
לייצור מוצרים לימי-שלום.
המגזין "לייף" סייע במאמץ זה
בכך שהכריז על הכנסת המוצרים החד-פעמיים,
שישחררו את עקרת הבית מהדחת הכלים המפרכת.
מסר למשחררים:
מוצרי פלסטיק חד-פעמיים תופסים מקום רב ולא מתפרקים ביולוגית.
רק אנו, בני האדם, מייצרים פסולת שהטבע לא יכול לעכל.
את הפלסטיק גם קשה למחזר.
מורה אחד אמר לי איך לבטא את המינוס חמישה אחוזים
של הפלסטיק שממוחזר מן האשפה שלנו.
זה "שום-נקודה-כלום".
זהו האחוז שאנו ממחזרים.
(צחוק)
לנקודת ההמסה יש קשר רב לכך.
במהלך ההמסה, הפלסטיק אינו מטוהר כמו זכוכית ומתכת.
הוא מתחיל להינמס מתחת לנקודת הרתיחה של מים
ולא משחרר מזהמים שומניים
שעבורם הוא מהווה ספוג.
חצי מ-50 מיליארד ק"ג גרגרי חומר גלם פלסטי תרמי
שמיוצרים מידי שנה, יהפכו במהירות לאשפה.
חלק גדול ובלתי-נשלט מהזבל שלנו
יזרום עם הנהרות אל הים.
הנה ההצטברות בביונה קריק, ליד נמל התעופה של לוס-אנג'לס.
והנה השיירים הצפים, ליד אוניברסיטת לונג ביץ' שבקליפורניה
ומפעל דה-סאל שבו ביקרנו אתמול.
למרות דמי הפיקדון,
רוב האשפה הזו, שזורמת לים, היא של בקבוקי משקאות קלים מפלסטיק.
בארה"ב אנו משתמשים בשני מיליון כאלה אחת לחמש דקות,
כאן, בתמונה של מרצה TED כריס ג'ורדן,
שמתעד באמנותו את הצריכה ההמונית, עם תקריב ליתר פירוט.
זהו אי נידח המשמש מאגר לבקבוקים
מול חופי באחה שבקליפורניה.
איסלה סן-רוקה היא מושבת ציפורים לא-מיושבת
מול החוף המרכזי המאוכלס בדלילות של באחה.
שימו לב שהבקבוקים כאן פקוקים.
בקבוקים עשויי פוליאתילן טרפתלאט, פי-אי-טי,
ישקעו במי הים ולא יתרחקו מאד מהציוויליזציה.
כמו כן, הפקקים מיוצרים במפעלים אחרים
ומפלסטיק שונה, מפוליפרופילן.
הם צפים במי-ים,
אך למרבה הצער, החוק לא מחייב למחזר אותם.
הבה ונעקוב אחר דרכם של מיליוני הפקקים
שמצליחים להגיע אל הים לבדם.
אחרי שנה, הפקקים מיפן חצו את האוקינוס השקט,
בעוד אלה שלנו נלכדים בזרם הקליפורני
וקודם כל יורדים לקו-הרוחב של קאבו סן לוקאס.
אחרי עשר שנים, רבים מהפקקים יפניים
נמצאים ב"חלקת האשפה המזרחית",
בעוד אלה שלנו מזהמים את הפיליפינים.
אחרי 20 שנה אנו רואים שמתפתח מצבור שיירים
של מערבולת צפון האוקינוס השקט.
במקרה, מיליוני אלבטרוסים
מקננים באטולים של קיור ומידוויי,
באתר ההנצחה הלאומי של איי צפון-מערב הוואיי.
הם מחטטים בזבל ותרים אחר כל מזון שיוכלו למצוא
ושאחר יוכלו להעלות גירה ולהעביר לגוזליהם.
גוזל אלבטרוס לייסן בן 4 חודשים
מת כשכל זה בקיבתו.
מאות אלפי גוזלים בגודל אווז גוססים
עם קיבות מלאות פקקי בקבוקים וזבל אחר,
כמו מציתי סיגריות...
אך בעיקר פקקי בקבוקים.
למרבה הצער, הוריהם טועים לחשוב שהפקקים הם מזון
שמפוזר על פני הים.
גם לטבעות הפקקים
יש השפעות על היצורים הימיים
זוהי מיי ווסט,
היא עדיין בחיים, בביתו של שומר גן-חיות בניו-אורלינס.
רציתי לראות מה תורמת לבעיה עיר הולדתי, לונג ביץ',
אז ביום נקיון החופים ב-2005
הלכתי לחצי-האי לונג ביץ' שבקצה המזרחי של חופנו הארוך.
ניקינו עד לחלקות החוף שרואים כאן.
הצעתי חמישה סנט לכל מי שיאסוף פקקים.
רבים לקחו את כספי.
הנה 1,100 הפקקים שהם אספו.
חשבתי שאוציא 20 דולר.
באותו יום בזבזתי קרוב ל-60.
הפרדתי אותם לפי צבעים,
וביום כדור-הארץ הבא שמתי אותם בתצוגה
באקווריום הימי של קברילו שבסאן פדרו.
המושל שוורצנגר ואשתו מריה ניגשו לשוחח על התצוגה.
למרות כובע הבנות שלי, שנסרג משקיות קניות מניילון,
הם לחצו את ידי.
(צחוק)
הראיתי לו ולמריה מכמורת פלנקטון מהמערבולת שמצפון להוואיי,
שהיה בה יותר פלסטיק מאשר פלנקטון.
כך נראות דגימות המכמורת ממרק הפלסטיק שהוא הים שלנו.
כשגוררים בים מכמורת פלנקטון לאורך קילומטר וחצי,
מקבלים דגימות כאלה.
וכאלה.
כשהשיירים נשטפים אל חופי הוואיי
זה נראה כך.
והחוף המסוים זה הוא חוף קאילואה,
החוף בו נפשו נשיאנו ומשפחתו לפני שעברו לוושינגטון.
איך אנו מנתחים דגימות כמו זו, שמכילה יותר פלסטיק מאשר פלנקטון?
אנו ממיינים את חלקי הפלסטיק לפי גדלים
מחמישה מ"מ ועד שליש המילימטר.
ברסיסי הפלסטיק מתרכזים מזהמים אורגניים עמידים
בריכוז של עד פי מיליון מאשר במי-הים שמסביבם.
רצינו לראות אם הדגים הנפוצים ביותר במעמקי הים,
אלה שבתחילת שרשרת המזון,
בולעים גלולות רעל אלה.
ביצענו נתיחות במאות גוויות,
וקיבות של יותר משליש מהם הכילו רסיסי פלסטיק מזוהמים.
השיאן ביניהם, שאורכו פחות משבעה ס"מ,
הכיל 84 חתיכות בקיבתו הזעירה.
אז אתם יכולים לקנות מוצרים אורגניים מאושרים.
אך שום סוחר דגים בעולם
לא יכול למכור לכם דגים אורגניים מאושרים שנדוגו בטבע.
זוהי המורשת שאנו מותירים לדורות הבאים.
לא ניתן להשתלט על תרבות הצרוך-והשלך,
היא הפכה להיות גלובלית.
פשוט איננו יכולים לאחסן, לנהל או למחזר את כל הדברים שלנו.
אנו מוכרחים להשליכם.
השוק יכול אמנם לעשות הרבה למעננו,
אך אין בכוחו לתקן את המערכת הימית הטבעית שקלקלנו.
וכל סוסי המלך וכל פרשיו...
לא יוכלו לאסוף את כל הפלסטיק ולהשיב את הים כשהיה.
(סרטון): הרמות עולות,
כמויות חומרי האריזה עולות,
השקפת החיים של צרוך-והשלך משגשגת,
והתוצאות נראות באוקינוס.
מגיש חדשות: "הוא לא חושב שיש איזו תקווה לנקותו.
"סינון הים מפלסטיק
"יחרוג מתקציבה של כל מדינה שהיא
"ואגב כך עלולים למות המוני בעלי חיים ימיים.
"הפתרון, לדברי מור, הוא לעצור את הפלסטיק במקור שלו:
"לעצרו על היבשה לפני שהוא נופל לים."
-זאת שקית ניילון נפוצה...
"ובעולם זה, העטוף וארוז בפלסטיק,
"אין הוא רואה תקווה רבה גם לכך.
"כאן בריאן רוני מ'נייטליין', לונג ביץ', קליפורניה."
צ'רלס מור: תודה רבה.
(מחיאות כפיים)