Puhutaanpa roskaa.
Meidät piti opettaa
eroon voimakkaasta säästämisen etiikasta,
jonka kehitimme 30-luvun suuren laman ja toisen maailmansodan aikana.
Sodan jälkeen meidän piti suunnata valtava tuotantokoneistomme
rauhanajan tuotteiden valmistukseen.
Life Magazine auttoi tässä ponnistuksessa
esittelemällä kansalle kertakäyttötuotteet,
jotka vapauttaisivat kotiäidin tiskaamisen ikeestä.
Pieni muistutus vapauttajillemme:
kertakäyttötuotteet vievät paljon tilaa eivätkä hajoa luonnossa.
Vain me ihmiset jätämme jälkeemme jätettä, jota luonto ei sulata.
Muovia on myös vaikea kierrättää.
Eräs opettaja kertoi minulle kuinka ilmaista alle viiden prosentin osuus
jätemuovista, joka kierrätetään.
Se on noin nolla pilkku ei mitään.
Sen verran kierrätämme.
Sulamispiste liittyy tähän vahvasti.
Muovi ei puhdistu uudelleensulatuksessa kuten lasi ja metalli.
Se alkaa sulaa veden kiehumispisteen alapuolella
eivätkä öljpohjaiset saasteet, joita muovi imee
poistu siitä.
Puolet vuosittaisista sadasta miljardista lämpömuovikapselista
muuttuu nopeasti roskaksi.
Suuri, hallitsematon osuus roskastamme
valuu jokiamme alas mereen.
Tässä on roskakertymää Bionan Lahdelta lentokentän vierestä.
Tässä puolestaan Kalifornian osavaltion yliopiston liepeiltä Long Beachiltä
ja suolanpoistolaitokselta, jossa kävimme eilen.
Panttijärjestelmästä huolimatta
suuri osa mereen joutuvasta roskasta on muovisia juomapulloja.
Meillä Yhdysvalloissa niitä kulutetaan kaksi miljoonaa joka viides minuutti,
kuten TED-puhuja Chris Jordan tässä esittää
kuvaten taidokkaasti massakulutusta ja tarkentaen kuvaa.
Tässä on kaukainen saari, varasto pulloille
Baja Californian rannikolta länteen.
San Roque on asuttamaton lintuyhdyskunta
Bajan harvaanasutun keskirannikon tuntumassa.
Huomatkaa että näissä pulloissa on vielä korkit tallella.
Polyetyleenitereftalaatista (PET) tehdyt pullot
uppoavat meriveteen eivätkä ne pääse näin kauas sivistyksestä.
Korkit tehdään eri tehtaissa
eri muovista, polypropyleenistä.
Ne kelluvat merivedessä
mutta valitettavasti niitä ei kierrätetä.
Seurataanpa miljoonien korkkien matkaa,
jotka päätyvät mereen itsekseen.
Yhden vuoden jälkeen Japanin korkit ovat matkalla suoraan Tyynenmeren yli,
kun taas omamme jäävät jumiin Kalifornian virtaan
ja kulkeutuvat ensimmäisenä Cabo San Lucaksen suuntaan.
Kymmenen vuoden päästä monet japanilaisista korkeista
sijaitsevat niin sanotulla 'Itäisellä roskalautalla'
kun taas omamme roskaavat Filippiinejä.
20 vuoden päästä näemme jätteen keräytymisalueen muotoutuvan
pohjoisen Tyynenmeren pyörteen alueella.
Sattumoisin, miljoonat albatrossit,
jotka pesivät Kuren ja Midwayn atolleilla
luoteisten Hawaijisaarten kansallismonumentilla,
etsivät täältä ruokaa ja keräävät kaiken minkä löytävät
ruokkiakseen poikasiaan.
Neljä kuukautta vanha havaijinalbatrossin poikanen
kuoli tämä vatsassaan.
Sadat tuhannet hanhen kokoiset poikaset kuolevat
vatsat täynnä pullonkorkkeja ja muuta roskaa
kuten tupakansytyttimiä ...
mutta suurimmaksi osaksi kuitenkin pullonkorkkeja.
Valitettavasti heidän emonsa luulevat pullonkorkkeja
meren pinnalla seilaavaksi ruoaksi.
Korkkien muovirenkaat
aiheuttavat ongelmia myös merieläimille.
Tämä on Mae West,
joka elää edelleen eläintarhan pitäjän kotona New Orleansissa.
Halusin nähdä miten paljon kotikyläni Long Beachilla lisää ongelmaa,
joten rannan puhdistuspäivänä 2005
menin Long Beachin niemelle pitkän rantamme itäpäähän.
Puhdistimme tässä näkyviä ranta-alueita.
Tarjosin viisi senttiä jokaisesta pullonkorkista.
Rahat menivät kaupaksi.
Tässä näette keräämämme 1 100 pullonkorkkia.
Luulin pääseväni 20 dollarilla.
Päädyin kuluttamaan lähes 60.
Erottelin korkit värin mukaan
ja laitoin ne näytille seuraavana Maan päivänä
Cabrillon meriakvaariolla San Pidrossa.
Kuvernööri Schwarzenegger ja hänen vaimonsa Maria pysähtyivät keskustelemaan näyttelystäni.
Huolimatta hassusta hatustani, jonka olin tehnyt muovikasseista
he kättelivät minua.
Näytin hänelle ja Marialle eläinplankton näytteen,
joka oli otettu pyörteestä Havaijin pohjoispuolelta.
Siinä oli enemmän muovia kuin planktonia.
Tältä näyttävät troolausnäytteemme muovisopasta, jollaiseksi valtameremme ovat muuttuneet.
Eläinplanktonin troolaaminen pinnalla mailin verran
tuottaa tällaisia näytteitä.
Ja tällaisia.
Kun roska rantautuu Havaijille,
se näyttää tältä.
Ja tämä nimenomainen ranta Kailua Beachilla,
jossa presidenttimme perheineen lomaili ennen Washingtoniin muuttoaan.
Miten analysoimme tällaisia näytteitä,
jotka sisältävät enemmän muovia kuin planktonia?
Lajittelemme muovinpalat eri kokoluokkiin
viidestä millistä kolmasosamillimetriin.
Pienet muovipalat väkevöittävät pitkäkestoisia orgaanisia saasteita
jopa miljoonakertaisiksi ympäröivään meriveteen verrattuna.
Halusimme nähdä josko syvänmeren yleisimmät kalat
ruokaketjun pohjalla
syövät näitä myrkkykapseleita.
Teimme satoja ruumiinavauksia,
ja yli kolmasosalla oli saastunutta muovia vatsoissaan.
Ennätyksenhaltijalla, joka oli vain kaksi ja puoli tuumaa pitkä,
oli 84 palaa pienessä mahassaan.
Voit ostaa sertifioituja luomutuotteita.
Mutta yksikään kalastaja maapallolla
ei voi myydä sinulle villinä kasvanutta sertifioitua luomukalaa.
Tämän perinnön jätämme jälkipolvillemme.
Tätä kertakäyttökulttuuria ei voi hallita,
sillä se on jo maailmanlaajuinen.
Emme yksinkertaisesti pysty varastoimaan ja kierrättämään tavaroitamme.
Meidän pitää heittää ne pois.
Markkinavoimat pystyvät paljoon,
mutta rikkomaamme merten luonnollista tilaa ne eivät korjaa.
Edes kaikki mahdollisesti valjastettavat voimat maailmassa
eivät pysty keräämään kaikkea muovia ja saamaan meriämme enää kuntoon.
Video: määrät lisääntyvät,
pakkausten määrä lisääntyy,
kertakäyttökulttuuri kukoistaa,
ja se näkyy valtamerissä.
Uutisankkuri: Hän ei tarjoa toivoa sotkun siivoamisesta.
Meren puhdistaminen muovista
olisi minkä tahansa maan budjetin tavoittamattomissa
ja prosessi voisi tappaa huikean määrän merielämää.
Mooren mukaan ratkaisu on pysäyttää muovi sen alkulähteellä:
pysäyttää se maalla ennen kuin se pääsee mereen.
Mutta muoviin käärityssä ja pakatussa maailmassamme,
hän ei pidä yllä toivoa siitäkään.
Tässä Brian Rooney ja Yölinja,
Long Beach, Kalifornia.
Charles Moore: Kiitos.