Да поговорим за боклука
Знаете ли, трябваше да ни учат
да се откажем от етичния подход към опазването на околната среда,
който развихме през време на Голямата депресия и Втората световна война.
След войната трябваше да насочим огромния производителен потенциал
към създаването на продукти за мирно време.
Списание "Лайф" помогна в това отношение,
като съобщи за въвеждането на вещите за еднократна употреба,
които щели да освободят домакините от досадното миене на чинии.
Една забележка към "освободителите":
тези вещи заемат много място и не са био-разграждащи се.
Ние произвеждаме боклук, който природата не може да поеме.
Пластмасата се рециклира трудно.
Един учител ме научи как да покажа тези по-малко от 5 %
пластмаса, която използваме отново.
Те не се виждат.
Това е процентът, който рециклираме.
Точката на топене е важна в случая.
Пластмасата не се пречиства чрез претопяване, както стъклото или метала.
Тя започва да се топи преди водата да заври
и не разделя замърсителите,
обратно - попива ги като гъба.
Всяка година половината от стоте милиарда топлоизолационни топчета
се превръщат в боклук.
Голяма част от нашия боклук
изтича по реките в морето.
Ето какво влачи потокът Биона крийк, който излиза при летището в Ел Ей.
А ето какво се носи близо до Щатския университет в Лонг Бийч, Калифорния,
както и в завода за опреснителна вода, в който бяхме вчера.
Независимо от парите, които се дават при депозит,
повечето от този боклук се състои от пластмасови бутилки.
На всеки пет минути в САЩ използваме по два милиона бутилки,
които виждате тук представени от участника в ТЕД Крис Джордън,
който документира масовата консумация и я разглежда в детайли.
Тук виждате далечен остров, на който се депозират бутилки,
далеч от брега на Бая Калифорния.
Остров Сан Роке е населен само от птици
и е надалеч от не много населения централен бряг на Бая.
Забележете, че бутилките са с капачки.
Бутилките, направени от полиетиленов терефталат, ПЕТ
биха потънали в морето и нямаше да стигнат толкова далеч от цивилизацията.
Капачките пък се произвеждат в други заводи,
от друга пластмаса, полипропилен.
Те си се носят по повърхността на водата
и за съжаление не се рециклират по сегашните ни закони.
Да проследим пътя на милионите капачки,
които стигат сами до морето.
След една година тези от Япония тръгват през Тихия океан,
докато нашите попадат в Калифорнийското течение
и първо тръгват към ширината на Кабо Сан Лукас.
След 10 години, голяма част от японските капачки
са в това, което наричаме Източно боклуджийска област,
докато нашите замърсяват Филипините.
След 20 години виждаме увеличаване на зоната с отломки
в Северната тихоокеанска спирала.
Милионите албатроси, които
гнездят на атолите Куъри и Мидуей
в Националния парк на Северозападните Хавайски острови
търсят именно тук храната
за своите малки.
4-месечен леизанско албатросче
беше намерен мъртъв с това в корема си.
Стотици хиляди малки албатроси, с размера на гъски, умират
с кореми, пълни с капачки от бутилки и други боклуци
като например запалки...
но най-често с капачки.
Уви, техните родители мислят, че капачките са храна,
която плува по океана.
Пръстените под капачките
също оказват влияние върху водните животни.
Това е Мей Уест,
все още жива в къщата на един от пазачите на зоопарка в Ню Орлийнз.
Исках да видя как моят собствен град Лонг Бийч "допринася" за проблема,
така че в Деня за почистване на брега през 2005 г.
аз отидох в източната част на плажа на Лонг Бийч
Изчистихме ивицата, която виждате.
Предложих по 5 цента за всяка капачка от бутилка.
Имаше доста желаещи.
Ето ги, 1100 капачки, които те събраха.
Аз мислех, че ще изхарча 20 долара,
но в края на деня бях дал близо 60.
Разделих капачки по цвят
и ги представих на следващия Ден на Земята
в аквариума Кабрийо Марина в Сан Пидро.
Губернаторът Шварценегер и съпругата му Мария спряха пред масите.
Независимо от моята "женска" шапка, направена от пластмасови кесиики,
те се здрависаха с мен.
Показах им зоопланктон, хванат
в спиралата, северно от Хавайските острови,
където имаше повече пластмаса, отколкото планктон.
Ето какво ловят мрежите ни - океанът ни се е превърнал в сапун от пластмаса.
Това се получава, когато се влачи мрежата за зоопланкотн
по морската повърхност в продължение на една миля.
И това.
А когато остатъците попадната на бреговете на Хавай,
те изглеждат ето така.
Това конкретно е плажът на Кайлуа Бийч -
плажът, където нашият президент и семейството му си почиваха преди да отидат във Вашингтон.
Как анализираме образец като този,
който съдържа повече пластмаса, отколкото планктон?
Сортираме пластмасовите остатъци в различни по размер класове -
от 5 до 1/3 милиметра.
Малките парченца пластмаса съдържат в себе си устойчиви органични замърсители,
с концентрация до един милион пъти повече, отколкото в обкръжаващата ги вода.
Искахме да видим дали най-често срещаната риба в дълбокия океан,
в основата на хранителната верига,
поемаше тези отровни дози.
Направихме стотици аутопсии,
и над 1/3 имаха замърсени пластмасови частици в коремите си.
Рекордьорът, само 6 см. дълга риба,
имаше 84 парчета в малкия си стомах.
Вие можете да си купувате екологично чиста храна със сертификат за произход,
но нито един продавач на риба на земята
не може да ви продаде екологично чиста риба, заловена в океана.
Това е наследството, което оставяме на бъдещите поколения.
Обществото на вещите за еднократна употреба не може да бъде ограничено,
то вече е глобално.
Ние просто не можем да съхраняваме, поддържаме или рециклираме всичко.
Трябва да го изхвърляме.
Пазарът може да направи много за нас,
но не може да оправи океанската еко-система, която сме разрушили.
Цялото кралско воинство и цялата кралска конница...
не биха могли да съберат всичката пластмаса и възстановят океаните.
Видео: Нивата се увеличават,
опаковъчният материал се увеличава,
все повече се разпространява начина на живот с повече отпадъци
и това се вижда в океана.
Диктор: Той не вижда надежда за почистването му.
Да се пречисти океанът като с цедка
е извън възможностите на която и да е страна,
а и това би могло да унищожи огромна част от морския живот.
Според Мор, решението е да се спре пластмасата при първоизточника:
на земята, преди да е паднала в океана.
Но в свят, опакован с пластмаса,
той няма голяма надежда това да се случи
За "Найтлайн", това беше Браян Руни,
в Лонг Бийч, Калифорния.
Чарлз Мор: Благодаря ви.