Am crescut
într-un foarte mic orășel din Canada,
și sunt un dislexic
nediagnosticat.
Am avut probleme în școală.
De fapt, mama mi-a spus la un moment dat
că am fost micul copil din orășel
care a plâns tot drumul până la școală.
Am fugit.
Am plecat la vârsta de 25 de ani pentru a pleca la Bali.
Și acolo am întâlnit-o pe Cynthia, incredibila mea soție,
și în cei 20 de ani împreună,
am construit o minunată afacere cu bijuterii.
A fost ca-n povești și apoi ne-am pensionat.
Apoi ea m-a dus să văd un film
pe care de fapt nu vroiam să-l văd.
Mi-a ruinat viața --
(Râsete)
"Un adevăr neplăcut" și domnul Gore.
Am patru copii,
și chiar dacă este adevărat numai o parte din ce spune el,
ei nu vor avea viața pe care am avut-o eu.
Și am decis în acel moment
că-mi voi petrece restul vieții
făcând orice pot
pentru a le îmbunătăți posibilitățile.
Deci iată aici lumea,
și aici suntem noi în Bali.
Este o micuță insulă --
100 de kilometri pe 150 de kilometri.
Are o cultura hindusă intactă.
Cynthia și eu am fost acolo.
Am avut o viață minunată acolo
și am decis să facem ceva neobișnuit.
Am decis să dăm înapoi
comunității locale.
Și iată-l aici, se numește Școala Verde.
Știu că nu arată ca o școală,
dar asta este ceva ce noi am decis să facem,
și este extrem,
extrem de verde.
Sălile de clasă nu au pereți.
Învăţătorul scrie pe o tablă din bambus.
Mesele nu sunt pătrate.
La Școala Verde copiii zâmbesc --
un lucru neobișnuit pentru școli, mai ales pentru mine.
Și practicăm holismul.
Iar pentru mine este doar ideea
că, dacă această fetiță
termină școala ca o persoană completă,
sunt șanse
ca ea să ceară o lume completă --
o lume completă --
în care să trăiască.
Copiii noștri petrec 181 de zile
mergând la o școală într-o cutie.
Oamenii care au construit școala mea din Canada
au construi și închisoarea și azilul de nebuni
din aceleași materiale.
Deci dacă acest domn
ar fi avut o educație holistică,
ar sta el aici acum?
Ar fi avut el mai multe posibilități în viață?
Sălile de clasă au lumină naturală.
Sunt frumoase. Sunt din bambus.
Adierea de vânt trece prin ele.
Și când adierea de vânt naturală nu este suficientă,
copiii utilizează baloane,
dar nu tipul de baloane pe care le știți.
Aceste baloane sunt din bumbac natural
și cauciuc din arborele de cauciuc.
Deci noi de fapt am transformat cutia
într-un balon.
Și acești copii știu că,
controlul nedureros al climatului
poate nu va fi
parte a viitorului lor.
Plătim factura la sfârșitul lunii,
dar oamenii care vor plăti de fapt factura
sunt nepoții noștri.
Trebuie să-i învățăm pe copii
că lumea nu este indestructibilă.
Acești copii au făcut un mic graffiti pe mesele lor,
și apoi s-au înscris la două cursuri suplimentare.
Primul s-a numit sablare,
iar al doilea s-a numit lustruire cu ceară.
Dar de când s-a întâmplat asta
ei posedă acele mese.
Ei știu că pot controla lumea lor.
Suntem conectați la rețeaua electrică, nu suntem mândri de asta.
dar o companie uimitoare de energie alternativă din Paris
ne va scoate din rețea prin energie solară.
Iar acest lucru
este al doilea vârtej care se va construi în lume,
într-o cădere de apă de doi metri și jumătate a râului.
Când va porni turbina hidraulică,
ea va produce 8 kilowați de electricitate,
zi și noapte.
Și știți ce sunt astea.
Nu există canalizare pentru WC-uri cu apă.
Și atâta timp cât luăm deșeurile noastre
și le amestecăm cu cantități imense de apă --
toți sunteți deștepți, doar faceți calculul.
Câți oameni înmulțit cu câtă apă.
Nu există apă suficientă.
Acestea sunt toalete ecologice, prin compostare.
Și nimeni din școală nu a vrut să știe de ele,
mai ales directorul.
Și ele funcționează, oamenii le folosesc. Oamenii sunt mulțumiți.
Este ceva la care ar trebui să vă gândiți să faceți.
Puține lucruri nu au funcționat.
Frumoasele luminatoare din pânză și cauciuc
au fost mâncate de soare în șase luni.
A trebuit să le înlocuim cu plastic reciclabil.
Învățătorii cărau table albe imense din PVC
în clase,
așa că am avut niște idei bune.
Am luat parbrize de la mașini vechi, am pus hârtie în spatele lor
și am creat prima alternativă
pentru tabla albă.
Școala Verde este în sudul central al Bali,
și are 8 hectare
de grădini cu coline.
Este in râu minunat care trece prin ea,
și puteți vedea acolo
cum reușim să trecem peste râu.
Am întâlnit de curând un tată, arăta puțin nebun.
Am spus, "Bine ați venit la Școala Verde."
El a spus, "Am fost pe avion timp de 24 ore."
L-am întrebat "De ce?"
El a psus "Am avut odată un vis despre o școală verde,
și am văzut o poză a acestei școli verzi,
am urcat în avion.
În august îmi aduc băieții."
Acesta a fost un lucru minunat.
Dar mai mult decât asta,
oamenii construiesc case verzi în jurul Școlii Verzi,
astfel încât copiii lor pot merge la școală pe cărări.
Iar oamenii aduc industriile lor verzi,
în mod promiţător restaurantele lor verzi,
la Școala Verde.
Devine o comunitate.
Devine un model verde.
A trebuit să ne uităm la toate.
Fără produse petrochimice în pavaje.
Fără pavaje.
Acestea sunt pietre vulcanice așezate cu mâna.
Nu sunt trotuare.
Trotuarele sunt din pietriș, se inundă când plouă,
dar sunt verzi.
Acesta este bivolul școlii.
El plănuiește să mănânce acel gard la cină.
Toate gardurile Școlii Verzi sunt verzi.
Iar când copiii din grădiniță
și-au mutat recent poarta,
au aflat că gardul a fost făcut din tapioca.
Ei au dus rădăcinile de tapioca sus în bucătărie,
le-au tăiat în felii subțiri și au făcut chipsuri gustoase.
Arta peisajului.
Am reușit să păstrăm grădinile care erau acolo
până la marginea fiecărei săli de clase.
Am plasat clădirile cu grijă în grădină.
Am făcut loc pentru acești tipi
care sunt ultimii porci negri din Bali.
Iar vaca școlii
încearcă să-și dea seama
cum să înlocuiască mașina de tuns iarbă
pe terenul de joacă.
Aceste tinere doamne
trăiesc într-o cultură a orezului,
dar ele știu ceva ce puține persoane știu în cultura orezului.
Ele știu cum să planteze orez organic,
ele știu să-l îngrijească,
știu să-l recolteze și să-l gătească.
Ele fac parte din ciclul orezului
și aceste deprinderi vor fi de valoare
pentru ele în viitor.
Acest tânăr culege legume organice.
Asigurăm zilnic prânzul pentru 400 de oameni.
Și nu este un prânz normal, nu există gaz.
Femeile locale din Bali
gătesc mâncarea pe sobe cu rumeguș
folosind secrete cunoscute doar de bunicele lor.
Mâncarea este incredibilă.
Școala Verde este un loc al deschizătorilor de drumuri,
local și global.
Și este un fel de microcosmos
al lumii globalizate.
Copiii sunt din 25 de țări.
Când îi văd împreună,
știu că rezolvă modul
în care se poate trăi în viitor.
Școala Verde intră în al treilea an
cu 160 de copii.
Este o școală unde înveți citirea --
una din favoritele mele --
scrierea -- am fost slab la asta --
aritmetica.
Dar mai înveți și alte lucruri.
Înveți să construiești din bambus.
Exersezi
artele străvechi din Bali.
Acesta este numit luptă în noroi pe câmpul de orez.
Copiii iubesc asta.
Mamele nu sunt chiar convinse.
(Râsete)
Am făcut o mulțime de lucruri de ocară în viețile noastre,
și am zis, în regulă, local. Ce înseamnă local?
Local înseamnă că
20 la sută din populația școlii
trebuie să fie din Bali.
Și asta a fost un angajament foarte important.
Și am avut dreptate.
Și oamenii vin
din toată lumea
să sprijine Fondul Bursei pentru Bali,
fiindcă acești copii vor fi următorii conducători verzi ai Bali.
Învățătorii sunt la fel de diverși
ca și grupul de elevi.
Iar lucrul uimitor este
că voluntarii continuă să apară.
Un om a venit din Java
cu un nou fel de agricultură organică.
O femeie a venit din Africa cu muzică.
Și acești voluntari și învățători împreună
sunt adânc devotați
să creeze o nouă generație
de conducători globali, verzi.
Efectul Școlii Verzi --
nu știm care este.
Avem nevoie ca cineva să vină și să-l studieze.
Dar ceea ce se întâmplă, modul de a învăța copii diferiți --
dislexici --
i-am redenumit prolexici --
se simt bine în aceste săli de clasă frumoase.
Și toți copiii progresează.
Și cum am făcut toate astea?
Bazat pe o iarbă gigant.
Este bambusul.
Iese din pământ ca un tren.
În două luni crește la fel de înalt ca și cocotierii.
După trei ani poate fi recoltat
pentru a construi asemenea clădiri.
Este la fel de puternic și dens ca tecul.
Și va susține orice acoperiș.
Când au venit arhitecții, ei au adus aceste lucruri,
și probabil ați mai văzut asemenea lucruri.
Cutia galbenă era numită complexul de administrare.
(Râsete)
L-am zdrobit, l-am regândit,
dar în primul rând l-am redenumit --
inima școlii.
Iar asta a schimbat totul pentru totdeauna.
Este o volută dublă.
Are administratorii în ea
și multe, multe alte lucruri.
Iar problema construirii ei --
când muncitorii balinezi
au văzut mormanul de planuri,
le-au privit și au zis "Ce este asta?"
Așa că am construit modele mari.
Le-au pregătit inginerii.
Și dulgherii balinezi ca acesta
le-au măsurat cu riglele lor din bambus,
au selectat bambușii și au construit clădirile
folosind tehnici străvechi,
mai ales manual.
A fost haos.
Și dulgherii balinezi vroiau să fie la fel de moderni ca noi,
așa că au folosit schele de metal
pentru a construi clădirea din bambus.
Și când au îndepărtat schelele,
am înțeles că aveam o catedrală,
o catedrală a verdelui,
și o catedrală a educației verzi.
Inima școlii are șapte kilometri
de bambus în ea.
Din momentul în care fundațiile erau gata,
a avut în trei luni acoperișuri și podele.
Poate că nu e cea mai mare clădire de bambus din lume,
dar multă lume crede
că este cea mai frumoasă.
Este asta fezabil în comunitatea ta?
Noi credem că este.
Școala Verde este un model pe care l-am construit pentru lume.
Este un model construit pentru Bali.
Și voi trebuie doar să urmați aceste reguli foarte simple:
fiți locali,
lăsați mediul să conducă
și gândiți-vă la
cum ar construi nepoții voștri.
Deci, dl. Gore, mulțumesc.
Mi-ați ruinat viața,
dar mi-ați dat un viitor incredibil.
Și dacă sunteți interesați în a fi implicați
în terminarea Școlii Verzi
și în construirea următoarelor 50 prin lume,
vă rog să veniți și să ne vedeți.
Mulțumesc.
(Aplauze)