Jeg vokste opp
i en liten bygd i Canada,
og jeg er en udiagnostisert
dyslektiker.
Jeg hadde en vanskelig tid på skolen.
Moren min fortalte meg faktisk senere
at jeg var den lille ungen i bygda
som gråt hele veien til skolen.
Jeg rømte.
Jeg dro da jeg var 25 år gammel for å reise til Bali.
Det var der jeg møtte min fantastiske kone, Cynthia,
og sammen i løpet av 20 år,
bygget vi opp en fantastisk juveler-forretning.
Det var et eventyr, og deretter pensjonerte vi oss.
Så tok hun meg med for å se en film
som jeg egentlig ikke hadde noe lyst til å se.
Den ødela livet mitt --
(Latter)
"En ubehagelig sannhet" og Mr. Gore.
Jeg har fire barn,
og om bare deler av det han sier er sant,
kommer de ikke til å ha det livet jeg har hatt.
Og jeg bestemte der og da
for at jeg ville bruke resten av livet
på å gjøre det jeg kunne
for å forbedre deres muligheter.
Så her er verden,
og her er vi på Bali.
Det er en bitte liten øy --
100 km ganger 150 km.
Den har en intakt Hindu kultur.
Cynthia og jeg var der.
Vi hadde et fantastisk liv der,
og vi bestemte oss for å gjøre noe uvanlig.
Vi bestemte oss for å gi tilbake
lokalt.
Og der er den; den kalles den Grønne Skolen.
Jeg vet den ikke ser ut som en skole,
men det er noe vi bestemte oss for å gjøre
og den er ekstremt,
ekstremt grønn.
Klasserommene har ingen vegger.
Læreren skriver på en bambustavle.
Pultene er ikke firkantede.
På den Grønne Skolen smiler barna --
en uvanlig ting for en skole, spesielt for meg.
Og vi praktiserer holisme.
Og for meg er ideen
at, om denne lille jenta
uteksamineres som en hel person,
er det en sjanse for
at hun vil kreve en hel verden --
en hel verden --
til å leve på.
Våre barn tilbringer 181 dager
på å gå på en skole i en boks.
De som bygde skolen min
bygde også fengselet og galehuset
av de samme materialene.
Så dersom denne herren
har hatt sin holistiske utdannelse,
ville han da sittet der?
Ville han hatt flere muligheter i livet sitt?
Klasserommet har naturlig lys.
De er nydelige. De er av bambus.
Brisen trekker gjennom dem.
Og når den naturlige brisen ikke er nok,
kan barna åpne bobler
men ikke den typen bobler som du kjenner.
Disse boblene er laget av naturlig bomull
og gummi fra gummi-treet.
Så vi har egentlig forvandlet boksen
til en boble.
Og disse barna vet
at smertefri klimakontroll
muligens ikke
blir en del av deres fremtid.
Vi betaler regningen på slutten av måneden
men de folkene som egentlig ender opp med å måtte betale regningen
er våre barnebarn.
Vi må lære barna
at verden ikke er uknuselig.
Disse barna laget en liten grafitti på pultene sine,
og da meldte de seg opp til to ekstra kurs.
Det første var kalt sandpussing,
og den andre var kalt re-voksing.
Men etter at det skjedde
eier de nå sine egne pulter.
De vet at de kan kontrollere verden sin.
Vi er koblet til strømnettet; vi er ikke stolt av det.
Men et fantastisk alternativ energi firma i Paris
skal koble oss fra strømnettet med solenergi.
Og dette
er den andre spiralen som er bygget i verden
i et to og en halv meter fall på en elv.
Når turbinen settes inn,
vil den produsere 8,000 watt med elektrisitet,
dag og natt.
Og dere vet hva disse er.
Det er ingen steder man trekker ned.
Og så lenge vi tar vårt avfall
og blander med enorme mengder vann --
dere er alle veldig smarte, bare gjør regnestykket.
Hvor mange mennesker, ganger hvor mye vann.
Det er ikke nok vann.
Dette er kompost-toaletter.
Og ingen på skolen ville vite om dem,
spesielt ikke rektoren.
Og de virker, folk bruker dem. De sier de er OK.
Det er noe du bør tenke på å gjøre.
Det var ikke mye som ikke virket.
De vakre lerret og gummi solskjermene
ble spist opp av solen i løpet av seks måneder.
Vi måtte erstatte dem med resirkulerbar plast.
Lærerne dro gigantiske PVC whiteboards
inn i klasserommet,
så vi fikk noen gode ideer.
Vi tok noen gamle bilvinduer, monterte papir bak dem
og laget det første alternativet
til whiteboarden.
Den Grønne Skolen befinner seg i det sørlige sentrale området på Bali
og den er på 20 mål
med dyrket mark.
Det går en fantastisk elv gjennom den,
og der kan du se
hvordan vi klarer å krysse den.
Jeg møtte en far for noen dager siden, han så litt gal ut.
Jeg sa "Velkommen til den Grønne Skolen."
Han sa "Jeg har sittet på et fly i 24 timer."
Jeg spurte ham, "Hvorfor?"
Han sa "Jeg hadde en drøm en gang om en grønn skole,
og så et bilde av denne grønne skolen.
Jeg kom meg på et fly.
I august skal jeg ta med barna mine."
Dette var en fantastisk ting.
Men mer enn det,
folk bygger grønne hus rundt den Grønne Skolen,
så barna deres kan gå til skolen på stiene.
Og folk tar med seg sine grønne industrier,
forhåpentligvis deres grønne restauranter,
til den Grønne Skolen.
Det har blitt et lite samfunn.
Det har blitt en grønn modell.
Vi måtte se på alt.
Ingen petrokjemikalier i fortauet.
Ingen fortau.
Dette er vulkanske steiner lagt for hånd.
Det er ingen fortau.
Fortauene er grus, de blir oversvømt når det regner,
men de er grønne
Dette er skolens bøffel.
Han har tenkt til å spise det gjerdet til middag.
Alle gjerdene på den Grønne Skolen er grønne.
Og når barnehagebarna
nylig flyttet porten sin,
oppdaget de at gjerdet var laget av Kassava-planten.
De tok Kassava-røttene opp til kjøkkenet,
delte dem i tynne siver og laget nydelig chips.
Landskapspleie.
Vi klarte å få til at hagen som var der
går helt opp til kanten av klasserommene.
Vi slapp dem forsiktig inn.
Vi laget rom for disse karene
som er Balis siste svarte griser.
Og skole-kua
prøver å finne ut
hvordan den kan erstatte gressklipperen
på lekeområdet.
Disse unge damene
lever i en ris-kultur,
men de vet noe som få andre vet i en ris-kultur.
De vet hvordan man planter organisk ris,
de vet hvordan de skal stelle den,
de vet hvordan du skal høste og de vet hvordan den skal tilberedes.
De er en del av ris-syklusen.
Og denne kunnskapen vil bli verdifull
for dem i fremtiden.
Denne mannen plukker organiske grønnsaker.
Vi gir 400 mennesker lunsj hver dag.
Og det er ikke en normal lunsj; det er ikke noe gass.
Lokale Balinesiske kvinner
koker maten på sagflis-brennere
ved å bruke hemmeligheter bare deres bestemødre kan.
Maten smaker utrolig.
Den Grønne Skolen er en plass av pionerer,
lokale og globale.
Og den er et slags mikrokosmos
av den globale verdenen.
Barna er fra 25 land.
Når jeg ser dem sammen,
vet jeg at de prøver å finne ut
hvordan de skal leve i fremtiden.
Den Grønne Skolen er på vei inn i sitt tredje år
med 160 barn.
Det er en skole der du lærer å lese --
en av mine favoritter --
skrive -- jeg var dårlig på det --
matematikk.
Men du lærer også andre ting.
Du lærer bambusbygging.
Du praktiserer
gammel Balinesisk kunst.
Dette kalles sølebryting i ris-feltene.
Barna elsker det.
Mødrene er ikke helt overbevist.
(Latter)
Vi har gjort mange opprørende ting i våre liv,
og vi sa, ok, lokalt. Men hva betyr Lokal?
Lokal betyr
at 20 prosent av folkene på skolen
skal være Balinesiske
Og dette var en veldig stor forpliktelse.
Og vi hadde rett.
Og folk kommer til oss
fra hele verden
for å støtte det Balinesiske skolefondet,
fordi disse barna vil bli Balis neste grønne ledere.
Lærerne er like heterogene
som elevmassen.
Og det utrolige er
at frivillige dukker opp.
En mann kom fra Java
med en ny form for oranisk jordbruk.
En kvinne kom fra Afrika med musikk.
Og sammen er disse frivillige og lærerne
dypt engasjert
i å lage en ny generasjon
av globale, grønne ledere.
Den Grønne Skolen effekten --
vi vet ikke hva den er.
Vi trenger noen som kan komme og studere den.
Men det som skjer, våre anderledes-lærende barn --
dyslektikere --
vi kaller den prolektikere --
gjør det bra i disse vakre, vakre klasserommene.
Og alle barna blomstrer.
Og hvordan gjorde vi alt dette?
På gigantisk gress
Det er bambus.
Det kommer opp av jorda som et tog.
Det blir like høyt som et kokostre i løpet av to måneder.
Og tre år senere kan det bli høstet
til bygninger som denne.
Den er like sterk og tett som teak.
Og den vil holde oppe ethvert tak.
Når arkitektene ankom, hadde de med disse tingene,
og du har sannsynligvis sett slike før.
Den gule boksen ble kalt administrasjonsblokken.
(Latter)
Vi knuste det, vi omdefinerte det,
men først og fremst ga vi det et nytt navn --
skolens hjerte.
Og det endret alt for alltid.
Det er en dobbel kontruksjon.
Den har administratorer i seg
og mange, mange andre ting.
Og problemet med å bygge den --
når de Balinesiske bygningsarbeiderne
så lange ark med planer,
så de på dem og sa, "Hva er dette?"
Så vi bygget store modeller.
Vi fikk dem konstruert av ingeniørene.
Og Balinesiske snekkere som dette
målte dem med sine bambus linjaler,
valgte ut bambusen og bygde husene
ved å bruke eldgamle teknikker,
for det meste for hånd.
Det var kaos.
Og de Balinesiske snekkerne vil gjerne bli like moderne som vi vil
så de bruker metallstilaser
til å bygge bambusbygget.
Og når stilaset ble tatt ned
innså vi at vi hadde fått en katedral,
en katedral til grønn,
og en katedral til grønn utdannelse.
Hjertet av skolen har syv kilometer
med bambus.
Fra grunnarbeidene var ferdige,
tok det tre måneder til vi hadde tak og gulv.
Det er muligens ikke den største bambusbygningen i verden,
men mange mener
at den er den vakreste.
Er dette mulig i ditt samfunn?
Vi tror det er det.
Den Grønne Skolen er en modell vi bygget for verden.
Det er en modell vi bygget for Bali.
Og du trenger kun å følge disse enkle, enkle reglene:
vær lokal,
la miljøet lede an
og tenk på
hvordan dine barnebarn kanskje ville bygget.
Så, Hr. Gore, takk skal du ha.
Du ødela livet mitt,
men du ga meg en utrolig fremtid.
Og om du er interessert i å bli involvert
i å gjøre ferdig den Grønne Skolen
og å bygge de neste 50 rundt om i verden,
vær så snill og kom og se oss
Takk skal dere ha.
(Applaus)