Kanadában nőttem fel,
egy nagyon kicsi faluban,
és nem diagnosztizált
diszlexiás vagyok.
Nagyon nem szerettem az iskolát.
Az édesanyám egyszer azt is elmesélte,
hogy én voltam az a kisgyerek a faluban,
aki végigsírta az utat az iskoláig.
Megszöktem onnan.
25 éves koromban Balira utaztam.
Ott találkoztam fantasztikus nejemmel,
Cynthiával, és 20 év alatt együtt,
felépítettünk egy fantasztikus ékszerüzletet.
Olyan volt mint egy mese, aztán nyugdíjba mentünk.
Akkor a feleségem elvitt egy filmre,
amit én egyáltalan nem akartam megnézni.
Tönkretette az életemet --
(Nevetés)
A "Kényelmetlen igazság" Mr. Gore-ral.
Négy gyermekem van,
és ha csak részben igaz, amit Mr. Gore állít,
akkor a gyermekeim élete nem olyan lesz, mint az enyém volt.
Abban a pillanatban eldöntöttem,
hogy életem hátralevő részét azzal töltöm,
hogy megteszem, amit csak lehet,
hogy javítsam az esélyeiket.
Tehát, ez a világunk,
és itt vagyunk mi Balin.
Ez egy icipici sziget --
60-szor 90 mérföld.
Érintetlen hindu kultúrával rendelkezik.
Cynthia és én ott éltünk.
Nagyszerű életünk volt,
és úgy határoztunk, hogy valami szokatlant viszünk végbe.
Úgy döntöttünk, hogy visszaadunk valamit
a helybélieknek.
És íme, itt van; Zöld Iskolának hívják.
Tudom, nem úgy néz ki, mint egy iskola,
de ezt határoztuk el, hogy létrehozzuk,
és teljesen,
teljesen zöld.
Az osztálytermeknek nincsenek falai.
A tanárok bambusz táblákra írnak.
Az asztalok nem szögletesek.
A Zöld Iskolában a gyerekek mosolyognak --
ami szokatlan dolog egy iskolában, főleg nekem.
És holisztikusok vagyunk.
Számomra ez a fajta gondolkodás azt jelenti,
hogy ha ez a kislány
teljes emberként végez itt,
akkor esélye lesz annak,
hogy egy teljes világot akarjon majd magának --
egy teljes világot --,
hogy abban élhessen.
Gyermekeink 181 napot töltenek
egy doboz iskolában.
Azok, akik az én iskolámat építették,
börtönt és elmegyógyintézetet is épitettek,
ugyanebből az alapanyagból.
Szóval, ha ennek a férfinak
holisztikus oktatásban lett volna része,
akkor is itt ülne?
Esetleg több lehetőség állna rendelkezésére az életben?
A termekben természetes fény van.
Gyönyörűek. Bambuszból készültek.
A szellő átfúj rajtuk.
És amikor a természetes szellő nem elég,
a gyerekek buboréksátrakat húznak fel,
de nem azt a fajtát, amit Önök ismernek.
Ezek a buborékok természetes pamutból készültek,
és a gumifa gumijából.
Vagyis a dobozból alapvetően
buborékot csináltunk.
Ezek a gyerekek tudják,
hogy a fájdalommentes légkondícionálás
lehet, hogy nem lesz
része a jövőjüknek.
Mi a hónap végén kifizetjük a számlát,
de akik majd igazán fizetni fognak,
azok unokáink lesznek.
Meg kell tanítanunk a gyerekeket,
hogy a világ nem elpusztíthatatlan.
Ezek a gyerekek összefirkálták a padjaikat,
ezért két további tanórára iratkoztak be utána.
Az egyik a csiszolás volt,
a másik az újralakkozás.
Amióta ez megtörtént,
tudják, hogy az asztal az övék!
Tudják, hogy képesek irányítani a környezetüket.
Az elektromos hálózathoz vagyunk kapcsolódva; amire nem vagyunk büszkék,
de egy fantasztikus, párizsi alternatív-energiaforrás cég
segít lekapcsolódnunk róla: napenergiával.
Ez lesz a világ
második mesterségesen épített örvénye.
Két és fél méter eséssel a folyóban.
Amikor a turbina majd működésbe lép,
8000 wattos elektromos áramot hoz majd
létre, éjjel-nappal.
És tudják, mik ezek!?
Nincs hova öblíteni őket.
És ha a saját szennyünket
nagy mennyiségű vízzel keverjük --
akkor nagyon okosak vagyunk, számolják csak ki!
Hány emberszer mennyi víz.
Nincs elég víz.
Ezek komposzt WC-k.
Senki sem akart hallani róluk az iskolában,
főleg az igazgató nem. És lám, működnek;
az emberek használják őket. Mindenki el van velük.
El kellene gondolkodniuk a használatán!
Kevés dolog volt, ami nem működött.
A gyönyörű vásznat és a gumi tetőablakokat
hat hónapon belül tönkretette a nap.
Ki kellett cserélnünk őket újrahasznosítható műanyagból készültekkel.
A tanárok hatalmas PVC írótáblákat hoztak
a tantermekbe,
ami adott egy pár jó ötletet.
Régi autószélvédők mögé papírt ragasztottunk,
ezzel létrehozva az első alternatív megoldást
az írótáblákra.
A Zöld Iskola dél-közép Balin van
egy 20 hektáros területen,
egy dimbes-dombos kertben.
Egy elképesztően szép folyó vezet rajta keresztül,
és itt láthatjuk,
hogyan sikerült megoldanunk az átkelést rajta.
A minap találkoztam egy apukával, aki kissé furán nézett.
"Isten hozta a Zöld Iskolában!" -- mondtam.
"24 órát repültem." -- mondta ő.
"Miért?" -- kérdeztem.
Azt válaszolta: "Egyszer álmodtam egy ilyen zöld iskoláról,
és amikor megláttam a képet erről a Zöld Iskoláról
repülőre ültem.
Augusztusban hozom a fiaimat."
Ez nagyszerű volt.
De ami ennél is nagyszerűbb,
hogy az emberek zöld házakat építenek a Zöld Iskola köré,
hogy a gyerekeik ösvényeken sétálva mehessenek suliba.
És az emberek idehozzák a zöld iparágaikat,
remélhetőleg, a zöld éttermeket is,
a Zöld Iskola környékére.
Kezdünk közösséggé válni.
Kezdünk a zöld élet modelljévé válni.
Mindent figyelembe kellett vennünk.
Nem használunk petrolkémiai vegyületeket a burkolathoz.
Nincs is burkolat.
Ezek kézzel letett vulkáni kövek.
Nincsenek járdák.
Az utak kavicsosak és amikor esik,
sárosak lesznek, de zöldek.
Ez az iskolai bika.
Épp azt tervezi, hogy megeszi a kerítést vacsorára.
Az iskola összes kerítése zöld.
És amikor az óvódások
nem régen áthelyezték a kaput,
rájöttek, hogy a kerítés tápiókából van.
A tápióka gyökereket felvitték a konyhába,
vékonyan felszelték és chipset készítettek belőle.
Tájrendezés.
Sikerült a kertet, ami ott volt, megtartanunk,
szélei egészen a tantermekig futnak.
Finoman beépítettük őket.
Helyet csináltunk ezeknek a skacoknak,
Bali utolsó fekete malacainak.
Az iskolai tehén
azt próbálja kitalálni,
hogyan váltsa le a fűnyírót
a focipályán.
Ezek a kisasszonyok
egy rizskultúrában élnek,
és tudnak valamit, amit csak kevés ember tud a rizskultúrákban.
Tudják, hogyan termesszenek biorizst,
tudják, hogyan kell ápolni, tudják, hogyan kell
betakarítani a termést, és hogy kell megfőzni.
Ők maguk is a kör részei,
és ezek a képességek értékesek lesznek
számukra a jövőben.
Ez a fiatalember biozöldséget szed.
Naponta 400 embernek adunk ebédet.
Nem normál ebédet, mert nincs gázunk.
A helybéli balinéz nők
az ételt fűrészporégőkön főzik, olyan titkok
felhasználásával, amiket csak nagyanyáik ismertek.
Az étel fantasztikus.
A Zöld Iskola az úttörők helye,
a helyieké és nemzetközieké.
Egyfajta mikokoszmosz
a globalizált világban.
25 országból vannak a gyerekek.
Amikor együtt látom őket,
tudom, hogy azon dolgoznak,
hogyan éljünk a jövőben.
A Zöld Iskola a harmadik évét kezdi
160 tanulóval.
Olyan iskola ez, ahol megtanulnak olvasni --
az egyik kedvencem --,
írni -- ez nekem nagyon nem ment --,
matematikát.
De más dolgokat is tanulnak.
Megtanulhatják a bambusz építkezést.
Ápolják az ősi
balinéz művészeteket.
Ez itt az iszapbírkózás a rizsföldeken.
A gyerekek imádják.
Az anyukák kevésbé örülnek.
(Nevetés)
Rengeteg gyalázatos dolgot tettünk életünk során,
és feltettük a kérdést: mit is jelent a “helyi” kifejezés?
A “helyi” kifejezés azt jelenti,
hogy az iskola tanulói 20%-ának
balinéznek kell lennie.
Ez tényleg egy komoly elkötelezettség számunkra.
És jól döntöttünk.
Az emberek jönnek hozzánk
a világ minden részéről,
hogy támogassák a Balinéz Ösztöndíj Alapítványt,
mert ezek a gyerekek lesznek Bali következő zöld vezetői.
A tantestület vegyes,
akárcsak a tanulók csoportja.
És a legfantaszitkusabb,
ahogy az önkéntesek egyre csak jönnek.
Egy jávai férfi csatlakozott
egy új bio-mezőgazdászattal.
Egy nő Afrikából jött, ő zenét hozott.
Ezek az önkéntesek, a tanárokkal együtt,
mélyen elkötelezettek
egy új generáció nemzetközi, zöld vezetőinek
kinevelésében.
A Zöld Iskola kihatása --
nem tudjuk mi az.
Valakinek el kellene jönnie ezt tanulmányozni.
De az a helyzet, hogy a tanulási zavarokkal küszködők --
diszlexiások --
mi prolexiának kereszteltük át --
nagyszerűen teljesítenek ezekben a csodálatos tantermekben.
Minden gyerek ragyog!
És hogy vittük ezt végbe?
Óriás füvön.
Bambusz.
Olyan száguldva nő ki a földből, mintha vonat lenne.
Két hónap alatt kókuszfa nagyságúra nő.
Három évvel később már lehet aratni,
hogy olyan épületeket építsünk belőlük, mint ez.
Erős és masszív mint a tikfa.
Bármilyen tetőt megtart.
Amikor megjöttek az építészek, ezeket hozták,
biztosan láttak már ilyesmit.
A sárga dobozt hívták igazgatási épületnek.
(Nevetés)
Szétlapítottuk, és újragondoltuk,
de a legfontosabb, hogy átneveztük --
az iskola szíve lett.
Ez mindent megváltoztatott onnantól.
Egy dupla csigavonal lett.
Vannak benne irodák,
és sok más is.
Az építésénél akkor lett probléma,
amikor a balinéz munkások
meglátták a tervrajzok hosszú sorát,
ránéztek s azt kérdezték: "Ez meg mi?"
Ezért nagyméretű maketteket készítettünk.
A mérnökeink tervezték ezeket is.
A balinéz asztalosok, mint ő itt,
megmérték őket a bambusz mértékeikkel,
kiválasztották a bambuszokat, és megépítették
az építményeket, ősi technikákat használva,
többnyire kézzel.
Maga volt a káosz. Persze a balinéz
asztalosok is olyan modernek akartak lenni,
mint mi, és fém állványzatot használtak
ennek a bambusz építménynek a felépítéséhez.
Amikor lebontották az állványzatot,
rájöttünk, hogy egy katedrálist építettünk,
egy katedrálist a zöldért,
egy katedrálist a zöld oktatásnak.
Az iskola szívében hét kilométernyi
bambusz van.
Az alapozás befejezésétől számítva
három hónapon belül volt padló és tető.
Talán nem a legnagyobb bambusz épület a világon,
de sokan úgy tartják,
hogy a legszebb.
Megvalósítható ez az Önök közösségében is?
Hisszük, hogy igen.
A Zöld Iskolát modellként építettük a világ számára.
Egy modell, amit Balinak építünk.
Csak ezeket a nagyon-nagyon egyszerű szabályokat
kell mindössze követni: válj helybélivé,
hagyd, hogy a környezet vezessen,
és gondolkozz el azon,
hogy unokáid hogyan építkeznek majd vajon.
Úgyhogy, Mr. Gore, köszönöm!
Tönkretette az életemet,
de egy fantasztikus jövőt adott nekem.
Ha Önt érdekli és szeretne részese lenni
az iskola befejezésének,
és a következő 50 iskola megépítésének, szerte a világon
akkor kérem, jöjjön el, és nézzen meg minket!
Köszönöm.
(Taps)