Odrastao sam
u jako malom selu u Kanadi,
i ja sam nedijagnosticirani
disleksičar.
Bilo mi je jako teško u školi.
U stvari, moja mama mi je konačno rekla
kako sam bio maleno seosko dijete
koje je plakalo cijelim putem do škole.
Pobjegao sam.
Otišao sam kada sam imao 25 godina za Bali.
I tamo sam upoznao svoju nevjerojatnu ženu, Cynthiu,
i zajedno kroz 20 godina,
izgradili smo sjajni posao s nakitom.
To je bila bajka, i onda smo otišli u mirovinu.
Onda me ona odvela da pogledamo film
koji nisam želio gledati.
To je uništilo moj život --
(Smijeh)
"Neugodna istina" i gosp. Gore.
Imam četvero djece,
i čak ako je samo dio onoga o čemu priča istinit,
oni neće imati život koji sam ja imao.
I u tom trenutku sam odlučio
da ću provesti ostatak života
radeći što god mogu
kako bi im poboljšao mogućnosti.
Dakle, tu je svijet,
a tu smo mi na Baliju.
To je sićušni, maleni otok --
96,5 km sa 145 km.
Ima nedirnutu Hindusku kulturu.
Cynthia i ja smo bili tamo.
Imali smo prekrasan život tamo,
i odlučili smo napraviti nešto neuobičajeno.
Odlučili smo vratiti nazad
lokalno.
I evo je; zovemo ju Zelena škola.
Znam da ne izgleda kao škola,
ali to je nešto što smo odlučili napraviti,
i ekstremno je,
ekstremno zelena.
Učionice nemaju zidove.
Učitelji pišu na ploče od bambusa.
Stolovi nisu kvadratni.
U Zelenoj školi, djeca se smiju --
neobična stvar za školu, posebno za mene.
I mi prakticiramo holistički pristup.
I za mene je to samo ideja
da, ako ova djevojčica
završi školu kao cjelovita osoba,
šanse su
da će zahtjevati cjelovit svijet --
cjelovit svijet --
u kojem će živjeti.
Naša djeca potroše 181 dan
hodajući u škole u kutiji.
Ljudi koji su izgradili moju školu
također su izgradili zatvor i azil za umobolne
iz istog materijala.
Dakle, da je ovaj gospodin
imao holističku edukaciju
zar bi sjedio tamo?
Bi li imao više mogućnosti u svom životu?
Učionice imaju prirodno svjetlo.
One su prekrasne. One su od bambusa.
Povjetarac prolazi kroz njih.
I kada nije dovoljan prirodni povjetarac,
djeca uposle balone,
ali ne onu vrstu balona koja je vama poznata.
Ti baloni su napravljeni od prirodnog pamuka
i gume od kaučukovca.
Tako smo u osnovi pretvorili kutiju
u balon.
I ta djeca sada znaju
kako bezbolna kontrola klime
ne može biti
djelom njihove budućnosti.
Plaćamo račun krajem mjeseca,
ali ljudi koji će stvarno platiti račun
su naši unuci.
Moramo naučiti djecu
da svijet nije nesalomljiv.
Ova djeca su napravila malene grafite na svojim stolovima,
i onda su upisala dva dodatna predmeta.
Prvi se zvao pjeskarenje,
a drugi se zvao ponovno premazivanje voskom.
Ali otkada se to dogodilo,
oni posjeduju te stolove.
Oni znaju kako mogu kontrolirati svoj svijet.
Mi smo u mreži; ne ponosimo se time.
Ali jedna nevjerojatna kompanija iz Pariza koja se bavi alternativnom energijom
nam pomaže u neovisnosti kroz upotrebu solarne energije.
I ta stvar
je drugi vrtlog koji će biti izgrađen na svijetu,
na dubini od dva i pola metra u rijeci.
Kada se ubaci turbina,
i proizvoditi će 8.000 vati struje,
danju i noću.
I znate li što je ovo.
Ne postoji kotlić.
I dokle god uzimamo naš otpad
i mješamo ga s ogromnim količinama vode --
stvarno smo pametni, samo izračunajte.
Koliko ljudi puta koliko vode.
Nema dovoljno vode.
Ovo su kompostni zahodi.
I nitko u školi ne želi znati za njih,
posebno ravnatelj.
I oni rade; ljudi ih koriste. Ljudima su dobri.
I vi razmislite o njihovom korištenju.
Malo je stvari s kojima nismo uspjeli.
Divna platna i gumeni vidikovci
pojedeni su od sunca u šest mjeseci.
Morali smo ih zamijeniti s recikliranom plastikom.
Učitelji su dovukli ogromne PVC ploče
u učionice,
a mi smo imali nekoliko dobrih ideja.
Uzeli smo nekoliko starih automobilskih vjetrobranskih stakla, stavili papir iz njih
i kreirali prve alternative
bijelim pločama za pisanje.
Zelena škola je smještena u južno-centralnom Baliju,
i zauzima oko 81.000 m2
valovitog vrta.
Jedna nevjerojatna rijeka teče kroz nju,
i tamo možete vidjeti
kako prelazimo rijeku.
Prije nekoliko dana upoznao sam jednog oca, izgledao je pomalo sluđeno.
Rekao sam mu, "Dobrodošli u Zelenu školu."
On je rekao, "Bio sam u avionu 24 sata."
Pitao sam ga, "Zašto?"
On je odgovorio, "Imao sam jednom san o zelenoj školi,
i vidio sam sliku Zelene škole,
i sjeo sam na avion.
U kolovozu ću dovesti sinove."
To je bila sjajna stvar.
Ali više od toga,
ljudi grade zelene domove oko Zelene škole,
kako bi njihova djeca mogla do škole doći stazama.
I ljudi dovode svoje zelene industrije,
nadam se svoje zelene restorane,
u Zelenu školu.
Postajemo zajednica.
Postajemo ekološki model.
Morali smo gledati na sve.
Bez petrokemije u kolnicima.
Bez kolnika.
Ovo su vulkanske stijene postavljene rukama.
Nema pločnika.
Pločnici su od šljunka, oni poplave kada pada kiša,
ali su ekološki.
Ovo je školski bizon.
On planira pojesti tu ogradu za večeru.
Sve ograde u Zelenoj školi su ekološke.
I kad su djeca iz vrtića
nedavno pomaknula svoju kapiju,
otkrila su kako je ograda napravljena od tapioke.
Uzeli su korijenje tapioke u kuhinju,
izrezali ih tanko i napravili slasni čips.
Uređenje okoline.
Uspjevamo održati vrt koji je bio tamo
pružajući se desno do ruba svake od učionica.
Nježno smo ih ubacili.
Ostavili smo prostor za ove dečke
koji su zadnje crne svinje na Baliju.
A školska krava
pokušava otkriti
kako može zamijeniti kosilicu
na igralištu.
Ove mlade dame
žive u kulturi riže,
ali one znaju nešto što jako malo ljudi u kulturi riže zna.
One znaju kako posaditi organsku rižu,
znaju kako se o njoj brinuti,
znaju kako je pobrati i kako je skuhati.
One su dio ciklusa riže,
a te će vještine biti vrijedne
za njihovu budućnost.
Ovaj mladi čovjek bere organsko povrće.
Svaki dan napravimo ručak za 400 ljudi.
I to nije normalni ručak; nema plina.
Lokalne žene Balija
kuhaju hranu u pećnicama na drva
koristeći tajne koje znaju samo njihove bake.
Hrana je nevjerojatna.
Zelena škola je mjesto pionira,
lokalnih i globalnih.
I to je neka vrsta mikrosvemira
globaliziranog svijeta.
Djeca su iz 25 zemalja.
Kada ih vidim zajedno,
znam da razmišljaju
kako živjeti u budućnosti.
Zelena škola ide u svoju treću godinu
sa 160 djece.
To je škola u kojoj naučite čitati --
jedna od mojh omiljenih --
pisati -- ja sam bio loš u tome --
aritmetiku.
Ali također naučite i druge stvari.
Naučite kako graditi od bambusa.
Prakticirate
staru umjetnost Balija.
Ovo se zove hrvanje u blatu rižinih polja.
Djeca to obožavaju.
Majke nisu stvarno uvjerene.
(Smijeh)
Napravili smo puno nepriličnih stvari u našim životima,
i rekli smo, dobro, lokalno. Što to znači lokalno?
Lokalno znači
da 20% populacije škole
mora biti iz Balija.
I to je bila stvarno velika obveza.
I bili smo u pravu.
A ljudi nam dolaze
iz cijelog svijeta
kako bi poduprli Balijski fond za školovanje,
jer će ta djeca za Bali biti slijedeći ekološki lideri.
Učitelji su toliko raznoliki
koliko i učenici.
I nevjerojatna stvar
je što volonteri stalno dolaze.
Čovjek je došao s Jave
s novom vrstom organske poljoprivrede.
Žena iz Afrike je došla s muzikom.
I zajedno ti volonteri i učitelji
su duboko predani
kreiranju nove generacije
globalnih, ekoloških lidera.
Efekt Zelene škole --
ne znamo koji je.
Trebamo nekoga tko će doći i proučiti nas.
Ali ono što se događa, naša djeca koja uče drugačije --
disleksična --
preimenovali smo ih u proleksične --
sjajno napreduju u ovim prekrasnim, prekrasnim učionicama.
I sva djeca napreduju.
A kako smo to sve napravili?
Ogromnom travom.
To je bambus.
Izlazi iz zemlje kao vlak.
Naraste do veličine stabla kokosa za dva mjeseca.
I nakon tri godine može se koristiti
za izgradnju zgrada poput ove.
Jak je i gust kao tikovina.
I držati će svaki krov.
Kada su arhitekti došli, donijeli su te stvari,
i vi ste vjerojatno već vidjeli ovo.
Žuta kutija koju nazivamo administracijski kompleks.
(Smijeh)
Zgnječili smo to, ponovno promislili,
ali uglavnom smo ga preimenovali --
u srce škole.
I to je sve promijenilo zauvijek.
To je dvostruki heliks.
Unutra ima administraciju
i puno, puno drugih stvari.
I problem u njegovoj izgradnji --
kada su radnici s Balija
vidjeli duge papire planova,
pogledali su ih i rekli, "Što je to?"
Tako smo izgradili velike modele.
Njih su izgradili inžinjeri.
A Balijski stolari poput ovih
su ih izmjerili s bambusovim metrima,
izabrali bambus i sagradili zgrade
koristeći se prastarim tehnikama,
uglavnom rukama.
Bio je kaos.
A Balijski stolari žele biti moderni poput nas,
tako su koristili metalne skele
kako bi sagradili zgradu od bambusa.
I kada su rastavili skele,
shvatili smo da imamo katedralu,
ekološku katedralu,
i katedralu ekološke edukacije.
Srce škole ima sedam kilometara
bambusa u sebi.
Od vremena od kada su temelji završeni,
unutar tri mjeseca sagrađeni su krov i podovi.
Možda to nije najveća zgrada od bambusa na svijetu
ali mnogi ljudi vjeruju
kako je najljepša.
Je li to moguće napraviti i u vašoj zajednici?
Mi mislimo da je.
Zelena škola je model koji smo sagradili za svijet.
To je model koji smo sagradili za Bali.
I trebate samo pratiti ta jednostavna, jednostavna pravila:
budite lokalni,
pustite da vas priroda vodi
i razmislite o tome
kako bi vaši unuci htjeli da se izgradi.
Dakle, gosp. Gore, hvala vam.
Upropastili ste mi život,
ali ste mi dali nevjerojatnu budućnost.
I ako vas zanima da se uključite
u završetak Zelene škole
i izgradnju još 50 širom svijeta,
molim vas dođite i vidite nas.
Hvala vam.
(Pljesak)