Želim da podelim sa vama nekoliko ličnih prijatelja i priča
o kojima nikada nisam pre pričao u javnosti
da pomogne da ilustrujem ideju
i potrebu i nadu
da ponovo osmislimo sistem zdravstvene zaštite širom sveta.
Pre dvadeset četiri godine, bio sam student druge godine fakulteta,
imao sam čitav niz nesvestica. Alkohol nije bio uključen.
Završio sam u studentskoj ambulanti,
uradili su nekoliko analiza i odmah sam dobio rezultate,
i rekli su: "Problemi sa bubrezima."
Pre nego što sam i shvatio, bio sam uključen i bačen
u testiranja i ispitivanja i teškoće u trajanju od šest meseci
sa šest doktora u dve bolnice,
u tom sudaru medicinskih titana
da ustanove koji od njih je u pravu
o tome šta nije u redu sa mnom.
Nešto kasnije, sedim u čekaonici za ultrazvuk
i svih šest doktora se pojave u sobi odjednom,
a ja mislim: "O-o, to su loše vesti."
A njihova dijagnoza je bila:
rekli su: "Imaš dve retke bolesti bubrega
koje je će ti uništiti bubrege s vremenom,
imaš ćelije slične raku u svom imunom sistemu
i potrebno je početi odmah sa lečenjem,
i nikad nećeš biti podložan za transplantaciju bubrega,
nije verovatno da ćeš živeti više od dve ili tri godine."
Sa težinom ove dijagnoze sudnjeg dana,
u momentu me usisalo,
kao da sam počeo da se pripremam, kao pacijent
da umrem u skladu sa rasporedom koji su mi upravo dali,
dok nisam u čekaonici upoznao pacijentkinju zvanu Verna,
koja mi je postala draga prijateljica, i zgrabila me jednog dana
i odvela me u medicinsku biblioteku
i uradila gomilu istraživanja ovih dijagnoza i bolesti,
i rekla: "Erik, ljudi koji dobiju te bolesti
su obično u svojim 70-im i 80-im.
Oni ne znaju ništa o tebi. Probudi se.
Uzmi kontrolu nad svojim zdravljem u svoje ruke i nastavi sa svojim životom."
I jesam.
Ljudi koji su mi davali ta saopštenja
nisu bili loši ljudi.
Zapravo, ovi stručnjaci su čudotvorci,
ali rade u skupom sistemu sa greškama koji je osnovan na pogrešan način.
Zavise od bolnica i klinika za svaku našu potrebu brige.
Zavise od specijalista koji samo gledaju pojedine naše delove.
Zavise od nagađanja dijagnoza i koktela lekova,
tako da nešto ili deluje ili umrete.
Takođe zavise od pasivnih pacijenata
koji samo uzimaju i ne pitaju ništa.
Problem sa ovim modelom
je to što je neodrživ na globalnom nivou.
Nepriuštiv je na globalnom nivou.
Treba da izmislimo nešto što ja zovem ličnim zdravstvenim sistemom.
Na šta liči taj lični zdravstveni sistem,
i koje nove tehnologije i uloge će zahtevati?
Počeću tako što ću vas upoznati
sa mojom novom prijateljicom, Libi,
s kojom sam se poprilično zbližio tokom poslednjih šest meseci.
Ovo je Libi, odnosno ovo je ultrazvučna slika Libi.
Ovo je transplantacija bubrega koju nikad nije trebalo da imam.
Ova slika je snimljena pre nekoliko nedelja za danas,
i primetićete, na ivici ove slike,
postoje neke crne tačke koje su me jako zabrinjavale.
Tako da ćemo uraditi pregled uživo
da na neki način vidimo kako je Libi.
Ovo nije kvar garderobe. Moram da skinem kaiš ovde.
Ne brinite vi iz prvog reda.
(Smeh)
Koristiću jednu spravu kompanije zvane Mobisante.
Ovo je prenosivi ultrazuvk.
Može da se prikljući na pametni telefon. Može da se priključi na tablet.
Mobisante se nalazi u Redmondu, u državi Vašington
i ljubazno su me osposobili da mogu da ga koristim na sebi.
Pacijentima nije odobreno da ovo rade.
Ovo je konceptualna demonstracija, da to odmah raščistim.
Dobro, moram da se namažem gelom.
Ljudi u prvim redovima su jako nervozni sada. (Smeh)
Želim da vas upoznam sa dr Batukom,
koji je takođe moj prijatelj.
On je u bolnici Nasleđa dobrog Samarićanina u Portlandu, u Oregonu.
Samo da se uverim. Hej, dr Batuk. Da li me čujete dobro?
Zapravo, da li vidite Libi?
Tomas Batuk: Zdravo Erik.
Izgledate zauzeto. Kako ste?
Erik Dišman: Dobro sam. Samo skidam odeću
ispred nekoliko stotina ljudi. Divno je.
Hteo sam da vidim, je li ovo slika koju treba da dobijete?
I znam da želite da pogledate da li su još te tačke tamo.
TB: U redu, Hajde da malo pretražimo okolo,
dajte mi pregled površine.
ED: U redu. TB: Dobro. Okreni ga malo unutra,
malčice prema sredini.
Dobro, to je dobro. Kako bi bilo malo na gore?
Dobro, zamrzni tu sliku. Ta mi odgovara.
ED: U redu. Prošle nedelje, kada sam ovo uradio,
trebalo je da izmerim to mesto udesno.
Treba li da to uradim ponovo?
TB: Da, hajde uradite ponovo.
ED: U redu. Ovo je malo teško uraditi
sa jednom rukom na stomaku i jednom na merenju,
ali mi uspeva, mislim,
sačuvaću tu sliku i poslati je vama.
Recite mi nešto o tome šta te tamne tačke znače.
Nije nešto čemu sam se radovao.
TB: Mnogo ljudi nakon transplantacije bubrega
će razviti malo skupljanje tečnosti oko bubrega.
U većini slučajeva to neće naneti nikakvu štetu,
ali ne škodi proveriti,
tako da sam srećan što imamo priliku da danas pogledamo.
da se uverimo da ne raste, i da ne stvara probleme.
Na osnovu drugih slika koje imamo,
jako sam zadovoljan time kako izgleda danas.
ED: U redu. Pa, mislim da ćemo proveriti još jednom kada dođem.
Imam šestomesečnu biopsiju za koju nedelju,
pustiću vas da to vi uradite u klinici,
jer mislim da to ne mogu da uradim sam na sebi.
TB: Dobar izbor. ED: U redu, hvala, dr Batuk.
U redu. Dakle ono što vidite su otprilike
primeri tehnologije koja remeti,
mobilne, socijalne i analitičke tenhologije.
Ovo su osnove koje će učiniti lično zdravstvo mogućim.
Postoje tri stuba
ličnog zdravstva o kojim želim da vam pričam,
a to je nega svugde, umrežavanje nege i prilagođavanje nege.
Videli ste samo malo od prva dva
kroz moju interakciju s dr Batukom.
Dakle, da počnemo sa negom svugde.
Ljudi su izumeli ideju bolnica i klinika
1780-ih. Vreme je da unapredimo naše razmišljanje.
Moramo da razvežemo lekare i pacijente
od pojma putovanja do specijalnog mesta
od cigle i maltera za našu negu,
jer ova mesta su obično pogrešan alat,
i najskuplji alat za posao.
To su ponekad nesigurna mesta za slanje najbolesnijih pacijenata,
posebno u doba superbakterija
i infekcija zarađenih u bolnici.
Mnoge države će ostati bez cigala od samog početka
jer nikada neće biti u mogućnosti da priušte
mega medicinske komplekse koje je izgradio ostatak sveta.
Lično sam naučio da bolnice
mogu da budu jako opasna mesta u ranim godinama.
Ovo sam ja u trećem razredu.
Veoma ozbiljno sam polomio lakat, morao sam na operaciju,
brinuo sam se da ću stvarno izgubiti ruku.
Oporavljajući se od operacije u bolnici, dobio sam rane od ležanja.
Rane su se inficirale,
dali su mi antibiotik na koji sam na kraju bio alergičan,
po celom telu mi izbije koprivnjača,
i sve se inficiralo.
Što sam duže bio u bolnici, to sam bio bolesniji,
i sve je bilo skuplje,
ovo se dešava milionima ljudi širom sveta svake godine.
Budućnost ličnog zdravstva o kojem ja pričam
je nega koja mora da se odvija kod kuće kao podrazumevani model,
a ne u bolnici ili klinici.
Morate da zaradite boravak u tim mestima,
da budete dovoljno bolesni da koristite taj alat za posao.
Telefoni koje nosimo sa sobom
mogu da imaju priključene dijagnostičke uređaje poput ultrazvuka,
i čitav niz drugih, danas,
i kako imaju ugrađene senzore,
bićemo u stanju da pratimo vitalne znakove
i da pratimo ponašanje kao nikada ranije.
Mnogi od nas će imati implante koji će pratiti
u stvarnom vremenu šta se dešava sa krvnom hemijom
i sa našim proteinima u momentu.
Čak i softver postaje pametniji, zar ne?
Zamislite trenera, internet agenta,
koji će vam pomoći oko sigurne sopstvene nege.
Ista interakcija, kao što smo upravo uradili sa ultrazvukom,
imaće verovatno obradu slika u realnom vremenu,
a uređaj će reći: "Gore, dole, levo, desno,
ah, Erik, to je savršeno mesto da se pošalje slika
tvom lekaru."
Ako već imamo sve ove umrežene uređaje
koji nam pomažu oko nege bilo gde,
razumno je da nam takođe treba i tim
da bismo mogli komunicirati sa svim tim stvarima,
i to nas dovodi do drugog stuba o kojem želim da pričam,
umrežavanje nege.
Moramo da idemo izvan paradigme
izolovanih specijalista koji brinu o delovima
do multidiscipliniranih timova koji rade na ličnoj nezi.
Danas je nekoordinisana nega preskupa u najboljem slučaju
i smrtonosna u najgorem.
80% medicinskih grešaka je izvazvano
problemima komunikacije i koordinacije
među članovima medicinskog tima.
Pre nekoliko godina na postdiplomskim studijama i ja sam se uplašio,
kada sam bio na tretmanu za bubrege,
i odjednom čujem: "O, mislimo da imate srčane probleme."
Imam ta mala lupanja srca.
Idem pet nedelja na testiranja -
veoma skupa, veoma strašna - pre nego što medicinska sestra primeti
komad papira, moju listu lekova
koju sam nosio na svaki pregled,
i kaže: "O moj bože!"
Tri različita specijalista su mi prepisali
tri različite verzije istog leka.
Nisam imao srčanih problema. Imao sam problem predoziranja.
Imao sam problem koordinacije nege.
To se dešava milionima ljudi svake godine.
Želim da koristim tehnologiju na kojoj svi radimo da ostvarimo
da zdravstvena nega bude koordinirani timski sport.
Ovo me najviše plaši.
Od sve nege koju sam dobio u bolnicama i klinikama svuda u svetu,
prvi put kada sam iskusio pravu timsku negu
je bilo u Nasleđu dobrog Sema ovih poslednjih šest meseci
da bih ovo dobio.
Ovo je slika mog diplomskog tima iz Nasleđa.
Ima tu nekoliko ljudi. Prepoznaćete dr Batuka.
Upravo smo pričali sa njim. Ovo je Dženi, jedna od medicinskih sestara,
Alison, koja je pomogla u rukovođenju transplantne liste,
i desetak drugih ljudi koji nisu na slici,
apotekar, psiholog, nutricionista,
čak i finansijski savetnik, Lisa,
koja nam je pomogla da rešimo osiguravajuće poteškoće.
Plakao sam na dan diplomiranja.
Trebalo je da budem srećan, jer sam sam bio toliko dobro
da sam mogao da se vratim svojim normalnim lekarima,
ali sam plakao jer sam se toliko povezao sa ovim timom.
A evo i najvažnijeg dela.
Ostali ljudi na ovoj slici smo moja žena Ešli i ja.
U Nasleđu su nas obučili kako da se staramo o meni kod kuće
kako bi mogli da rasterete bolnice i klinike.
To je jedini način da model radi.
Moj tim zapravo radi u Kini
na jednom od tih modela sopstvene nege
za projekat koji smo nazvali Starosno naklonjeni gradovi.
Pomažemo da se izgradi društvena mreža
koja može da prati i obuči negu starih
koji se sami brinu za sebe,
kao i negu koju pružaju njihovi članovi porodice
ili dobrovoljni zdravstveni radnici u zajednici,
i da takođe postoji mreža razmene na internetu,
gde, na primer, mogu da doniram tri sata negovanja vaše majke dnevno,
ako neko drugi može da pomogne sa prenosom obroka,
i to sve razmenimo preko interneta.
Najvažnija tačka na koju želim da ukažem
je sveti i malo previše romantizovan
odnos lekara i pacijenta, jedan na jedan,
to je relikvija prošlosti.
Budućnost zdravstvene nege su pametni timovi,
i bolje je da budete u tom timu za sebe.
Poslednje o čemu želim da vam govorim
je prilagođavanje nege,
jer ako imate negu bilo gde i imate umrežavanje nege,
te stvari će mnogo pomoći u poboljšanju našeg zdravstvenog sistema,
ali još uvek ima previše nagađanja.
Nasumične kliničke probe su smišljene još 1948.
da pomognu oko stvaranja leka koji leči tuberkulozu,
to su važne stvari, nemojte me pogrešno shvatiti.
Ova istraživanja populacije koje smo sproveli su stvorila
tonu čudotvornih lekova koji su spasili milione života,
ali je problem u tome što zdravstveni sistem
tretira nas kao prosečne, a ne kao jedinstvene pojedince,
jer na kraju krajeva,
pacijent nije isto što i populacija
koja se proučava. To nas vodi ka nagađanjima.
Tehnologije koje dolaze,
računarstvo visokih performansi, analitika,
veliki podaci o kojima svi govore,
omogućiće nam da izgradimo prognostičke modele za sve nas
pojedinačne pacijente.
Magija je, eksperimentisanje na mom avataru
u softveru, ne na mom telu koje pati.
Želim brzo da podelim sa vama dva primera
ovakve vrste prilagođavanja nege na svom putovanju.
Prvi je bio poprilično jednostavan. Napokon sam shvatio pre nekoliko godina
da su mi svi medicinski timovi optimizovali tretman za dugovečnost.
To je kao bedž časti da vide koliko dugo mogu da održe pacijenta u životu.
Ja sam optimizovao svoj život za kvalitetan život,
a za mene kvalitetan život znači vreme u snegu.
Tako sam ih naterao da na mom kartonu piše: "Ciljevi pacijenta:
male doze lekova tokom dugog perioda vremena,
nuspojave - prijateljski nastrojen za skijanje."
Mislim da sam zbog toga postigao dugovečnost.
Mislim da je snežna terapija bila jednako važna
kao i lekovi koje sam uzimao.
Drugi primer prilagođavanja - i uzgred
ne možete prilagoditi negu ako ne znate sopstvene ciljeve,
tako da zdravstvo ne može da ih zna dok vi ne znate sopstvene zdravstvene ciljeve.
Ali drugi primer koji želim da vam ispričam je,
bio sam rano zamorče,
imao sam jako puno sreće da mi sekvenciraju ceo genom.
Trebalo je oko dve nedelje obrade
na Intelovim vrhunskim serverima da bi se to dogodilo,
i još šest meseci ljudskog i računarskog rada
da se da smisao svim tim podacima.
Na kraju svega toga, rekli su: "Da,
te dijagnoze u sudaru medicinskih titana
svih onih godina su pogrešne,
imamo bolji put za napredak."
Budućnost na kojoj radi Intel je da se shvati
kako da se računanje za personalizovanu medicinu
smanji sa meseca i nedelja pa i na sate,
i da se stavi takav alat na raspolaganje,
ne samo u glavnom okviru prvoklasnih istraživačkih bolnica širom sveta,
nego u glavnom toku - svaki pacijent, svaka klinika
koja ima pristup sekvenciranju celog genoma.
Kažem vam, ova vrsta prilagođavanja nege
za sve od vaših ciljeva do vaše genetike
će biti najveća promena
zdravstvenog sistema naših života kojoj ćemo biti svedoci.
Tako da ti stubovi ličnog zdravstva,
nega bilo gde, umrežavanje nege, prilagođavanje nege,
dešavaju se u delićima,
ali će vizija potpuno propasti ako se ne pokažemo
kao negovatelji i kao pacijenti i zauzmemo nove uloge.
Kao što je moja prijateljica Verna rekla:
Probudi se i preuzmi kontrolu nad svojim zdravljem.
Jer na kraju dana ove tehnologije
se jednostavno koriste za brigu o ljudima koji se brinu o drugima
i o sebi na neki moćniji, novi način.
I u tom duhu želim da vam predstavim
poslednjeg prijatelja, veoma brzo.
Trejsi Gemli se odvažila da mi da nemogući bubreg
koji nikad nije trebalo da dobijem.
(Aplauz)
Trejsi, samo nam ispričajte brzo nešto o tome kakvo je bilo iskustvo donora za vas.
Trejsi Gemli: Za mene, bilo je jako lako.
Provela sam samo jednu noć u bolnici.
Operacija je odrađena laparoskopski,
tako da imam pet veoma malih ožiljaka na svom stomaku,
i imala sam četiri nedelje odsustva sa posla
i radila sam sve kao i pre,
bez ikakvih promena.
ED: Verovatno neću imati priliku da kažem ovo
ponovo pred tako velikom publikom.
"Hvala" zvuči kao zaista banalna reč,
ali hvala od srca što ste mi spasili život.
(Aplauz)
Ova TED bina i sve TED bine
su obično za proslavu inovacije
i proslavu novih thenologija,
to sam danas ovde uradio,
video sam zapanjujuće stvari od TED govornika,
mislim, bože, veštački bubrezi, čak i bubrezi za štampanje, koji su na pomolu.
Ali dok ove zapanjujuće tehnologije
ne budu raspoložive svima nama, i čak i kada budu,
na nama je da se brinemo jedni o drugima, i spasimo jedni druge.
Nadam se da ćete ostvariti lično zdravstvo
zbog sebe i svih ostalih. Hvala vam puno.
(Aplauz)