Opravdu zde jsem
abych vyhlásila výzvu.
Vím, ža mnoho lidí již vyhlásilo lidem výzvu.
Ta, kterou zde přednesu
je o tom, že nastal čas vrátit význam tomu,
co mír opravdu znamená.
Mír není spirituál táboráku " Kumbaya, my Lord" (Přijď Ó pane)
Mír není holubice s duhou --
i když jsou půvabné.
Když vidím ty symboly,
duhu a holubici
spojuji to s osobní vyrovnaností,
s meditací.
Nepřipomíná mi to,
co já si myslím, že mír opravdu je,
totiž udržitelný mír,
s rovností a spravedlností.
To je udržitelný mír
v němž většina lidí na
na této planetě
má dostatek zdrojů,
aby mohli vést důstojný život,
a kde tito lidé mají příležitost
ke vzdělání
a lékařské péči,
takže mohou žít bez nouze
a beze strachu.
Nazýváme to lidským bezpečím.
Já nejsem úplný pacifista
jako někteři a mých opravdu odolných
přátel, kteři zavrhují každé užití síly
jako je Mairead McGuire.
Chápu totiž, že lidé
jsou tak narušení --
abych to řekla slušně
protože jsem slíbila mé matce
že přestanu užívat na veřejnosti F-slovo (fucked up).
A tak se snažím, opravdu snažím
Mami, opravdu a těžce.
Potřebujem trochu policie,
potřebujem i trochu armády,
ale jen pro obranu.
Musíme znovu určit,
co nás přivede do bezpečí
v tomto světě.
To není to, že svou zemi
po zuby vyzbrojíte.
Ani to není v tom že vyzbrojíte jiné země
až po zuby
zbraněmi, které vyrobíme
a prodáme jim.
Je to spíš v tom, užívat peníze rozumě
k tomu abychom udělali země bezpečné,
abychom vytvořili bezpečí pro všechny lidi celého světa.
Přemýšlele jsem o tom co
se teď děje
v (americkém) kongresu,
kde prezident navrhuje utratit
8.4. miliardy dolarů
aby dosáhl ratifikaci START smlouvy.
Já zajisté podporuji START
ale on také chce utratit 84 miliard
na modernizaci
jaderných zbraní.
Víte, že částka , kterou OSN odhaduje bude potřeba
na splnění programu Millennium Development Goals
je 80 miliard dolarů?
Tato troška peněz,
no teda pro mě, ráda bych to měla na účtu --
není malá , ale ....
ve světovém měřítku, to je jen troška.
Ale to půjde na modernizaci zbraní,
které nepotřebujeme.
a kterých se během našeho života nezbavíme,
dokud se nezvednem z naší .. (prdele)
a začneme na tom pracovat --
dokud nezačneme věřit
že to vše, o čem jsme zde (na TED konferenci) slyšeli
za poslední dva dny
jsou části toho, z čeho se jednou složí
lidská bezpečnost.
A je to chránit tygry,
zastavit těžbu ropy z břidlic,
a zařiďit přístup
k lékařským přístrojům,
které mohou zjistit kdo má rakovinu.
Jsou to všechny tyto věci.
Je to o tom užít peníze na tyto věci.
Je to o aktivitě, o akci.
Před pár týdny
jsem byla v Hirošimě,
a 'Jeho svatost' (dalaj lama) --
seděli jsme před tisíci lidmi toho města,
asi tak osm nositelů Nobelovy ceny,
a je takovej grázlík, víte, jako kluk co zlobí v kostele.
Koukáme na všechny, čekáme až budeme na řadě s proslovem
a on se ke mě nakloní, a povídá,
"Jody, jsem budhistický mnich."
A já na to "Ano, Vaše svatosti.
jeden to pozná podle Vaši róby."
(Smích)
A on řekl, " Víte,
že rád medituji a modlím se."
A já: "To je dobře. Dobře.
To ve světě potřebujeme.
Já sam se tomu nevěnuji, ale je to fajn.
A on řekne, "Ale jsem se stal skeptický.
už nevěřím,
že meditace a motlitby
změní tento svět.
Myslím, že potřebujeme
akci.
Jeho svatost, v jeho hábech,
je můj nový akční hrdina (action hero figurka pro děti).
Před několik dny,
jsem mluvila s Aung Sun Suu Kyi.
Jak většina z vás ví,
ona je hrdinkou demokracie ve své zemi, v Barmě,
a jak asi také víte
strávila 15 z posledních 20 ti let
ve vězení, za své úsilí
o demokracii.
Propustili ji před pár týdny,
a máme velké starosti o to, jak dlouho bude na svobodě.
protože už zase je v ulicích Rangóonu
a agituje za změnu.
Je už zase v ulicích a pracuje s opoziční stranou,
a snaží se ji obnovit.
Mluvila jsem s ní o celé řadě problémů,
ale jeden z nich zde chci uvést,
protože to se podobá tomu co řekl Dalajlama.
Řekla: " Bude to dlouhá cesta,
k tomu abychom měli demokracii v mé zemi.
Já nevěřím že máme naději
bez úsilí.
Nevěřím, že máme naději věci změnit,
pokud se nedáme do akcí
které by přivedly tu změnu.
A zde je moje další hrdinka.
Je to má přítelkyně, Dr. Shirin Ebadi,
první muslimka,
která dostala Nobelovu cenu za mír.
Je v emigraci
již rok a půl.
Zeptáte se jí -- kde v emigraci žije?
Řekne Vám - na letištích.
Cestuje, protože byla v cizině
během voleb.
Místo aby se vrátila domů,
se poradila s ostatními ženami s nimiž pracuje,
a ony řekly: Potřebujeme Tě venku.
Potřebujeme s tebou mluvit, když jsi venku
abys mohla podat zprávu
o tom co se zde děje."
Rok a půl
je venku a mluví
za ženy ve své zemi.
Wangari Maathai --
která dostla Mírovou Nobelovku v roce 2004.
Říkají jí stromová dáma.
ale je mnohem víc než dáma stromů.
Ve své práci pro mír.
je velmi tvořivá.
Je to těžká práce.
Každý den zasazuje stromy,
a myslím ža mnozí lidé nechápou,
že současně s tím,
jak dává dohromady tuto aktivitu
naverbovat lidi na sázení stromů,
take hovoří s lidmi o tom jak přemoci
autoritativní vládu své země.
Lidé by se nemohli shromažďovat
aniž by je zatkli a odvezli do vězení.
Ale, když se shromáždili k tomu aby sázeli stromy,
to bylo v pořádku --
Tvořivost.
Ale nejsou to jen tyto příkladné ženy,
jako je Shirin,
jako je Aung Sun Suu Kyi, nebo Wangari Maathai;
jsou to i jiné ženy tohoto světa,
které bojují společně za změnu
tohoto světa.
Ženská liga Barmy,
11 jednotlivých organizací
se spojilo, protože v počtu je sila.
Pracují dohromady, aby změnily svět.
Kampaň Milion podpisů
barmských žen,
které pracují spolu,
aby přinesly své zemi demokracii.
Když jedna z nich je zatčena a odvezena do vězení,
jiná se přidá k hnutí a nastoupí na její místo --
vědoma toho, že pokud budou spolupracovat,
podaří se jim nakonec
změnit svou zemi.
Mairead McGuire, uprostřed,
Betty Williams napravo --
prinesly mír do Severního Irska.
Řeknu Vám o tom ve zkratce.
Řidič pro IRA byl zastřelen,
a jeho auto nabouralo do chodníku
plného lidí.
Byla tam matka a tři děti.
Děti na místě zemřely, matka byla
sestra Maiready.
Místo aby podlehla
smutku, depresi, porážce,
když se střetla s tímto násilím,
Mairead se spojila s Betty,
skalní protestantka se skalní katoličkou --
a spolu vyšly do ulic
aby řekly "Přestaňte s násilím."
A podařilo se jim získat
desetitisíce, většinou žen, -- pár mužů --
aby také vyšli do ulic a přivedli změnu.
Stali se částí hnutí,
které přineslo do Severního Irska mír
a stále na tom pracují,
protože je stále hodně práce potřeba.
Toto je Rigoberta Menchu Tum.
Také dostala Nobelovu cenu za mír,
a teď se uchází o místo presidenta.
Uvědomuje původní obyvatele své země
o tom co je demokracie
a jak přivést demokracii do jejich země,
učí je jak volit,
a že demokracie nejsou jen volby.
Demokracie je o tom být aktivní občan.
To je to co jsem musela dělat
v akci na likvidaci pozemních min.
Jedna z věcí která té akci pomohly
bylo to, že ze dvou neziskovek
jsme se rozrostli na tisíce,
v 90 zemích po celém světě,
a pracovali jsme spolu na zákazu min.
Někteří z těch, kteří se zúčastnili té akce
tomu mohli věnovat třeba jen hodinu měsíčně.
To je jak málo tomu mohli dát.
Jiní, včetně mě,
na tom pracovali na plný úvazek.
Ale byla to naše společná práce,
která přivedla změnu.
Co potřebujeme dnes, podle mého názoru,
je aby lidé vstali
a zúčatnili se akce
za obnovení významu slova mír.
Mír není sprosté slovo.
Je to těžká každodení práce.
a pokud každý z nás,
kterému jde o různé věci,
by se zvedl ze zadku
a přispěl
tolik času kolik může,
změnili bychom tento svět,
mohli bychom zachránit tento svět.
A nemůžeme čekat a to udělá někdo jiný; musíme to udělat sami.
Děkuji Vám.
(Potlesk)