Ha körülnézünk, annak a nagyrésze
ami körbevesz minket
kövekként vagy iszapként kezdte életét
földbe temetve, a világ különböző helyein.
Most persze nem tűnnek köveknek és iszapnak,
most tv-kameráknak, monitoroknak néznek ki,
meg bosszantó rádiós mikrofonoknak.
És ez az a varázslatos átalakulás
amihez a projektemben el akartam jutni,
ami úgy vált ismertté mint a "Kenyérpirító projekt".
És ez az idézet is inspirált
Douglas Adamstől.
A szituáció a "Galaxis útikalauz stopposoknak" könyvből
származik, és leírja,
hogy a főhős -- egy 20. századi ember --
egyedül találja magát egy idegen bolygón,
amit csak technológiailag fejletlen emberek laknak.
És úgy gondolja,
hogy majd ő lesz, ezeknek a "falusiaknak"
a császára,
és átformálja a társadalomukat
az ő páratlan technológiai tudásával,
tudományával és anyagaival.
De persze rájön,
hogy az egész emberi társadalom nélkül
egy szendvicset is alig tud megcsinálni,
nemhogy egy kenyérpirítót.
De neki nem volt Wikipédiája!
Szóval azt gondoltam, oké,
majd én megpróbálom, és építek egy kenyérpirítót a semmiből.
Az ötlettől vezérelve, hogy
a legolcsóbb elektromos kenyérpirítót
lehetne a legegyszerűbben visszafejteni,
elmentem és megvettem a legolcsóbbat amit találtam,
hazavittem,
és döbbenten fedeztem fel,
hogy ebben a szerkezetben
amit összesen 3 font 94 pennyiért vettem,
400 különböző alkatrész van,
több mint száz különféle anyagból!
Nem az egész életemre terveztem ezt a projektet,
talán kilenc hónapom volt az egészre.
Szóval azt gondoltam, oké, kezdjük öt elemmel!
Ezek: acél, csillám,
műanyag, réz és nikkel.
Kezdjük az acéllal: hogyan is csinálunk acélt?
Elmentem, és bekopogtam
a Királyi Bányászati Egyetem
bányászati szupergurujához
és megkérdeztem: "Hogyan csinálunk acélt?"
És Cilliers professzor nagyon kedves volt
és elmagyarázta.
Homályosan az érettségiről még rémlett,
hogy az acél vasból származik,
így hát felhívtam egy vasbányát.
És azt mondtam: "Helló! Kenyérpirítót próbálok építeni.
Eljöhetek egy kis vasért?"
Sajnos, amikor odaértem kiderült, Ray
félrehallott engem
és azt hitte azt mondtam "Eljöhetek egy kis lapért?",
és így nem volt felkészülve, hogy levigyen a bányába.
De egy kis unszolásra mégis megtette.
(Videó) Ray: Ez karbon kori mészkő
ami tengeri lényekből
alakult ki
350 millió évvel ezelőtt
egy kellemes, meleg,
napfényes időszakban.
Aki geológiával foglalkozik
láthatja mi történt a múltban,
és volt néhány óriási változás.
Thomas Thwaites: Mint látják, már fenn volt a karácsonyi dekoráció.
És persze, valójában nem működő bánya volt,
mert bár Ray bányász volt ott,
a bánya már rég bezárt
és újranyílt mint turisztikai attrakció,
mert, természetesen nem tud versenyezni
azzal a nagyságrenddel amennyit ma bányásznak
Dél-Amerikában, Ausztráliában, vagy máshol.
De sebaj, kaptam egy bőröndnyi vasércet
és hazacipeltem vonaton Londonba,
majd szembesültem a problémával:
Hogyan lesz ezekből a kövekből
kenyérpirító-alkatrész?
Így visszamentem Cilliers professzorhoz,
aki azt mondta, "Menj könyvtárba!"
Így tettem,
és átnéztem az egyetemi kohászati tankönyveket --
teljesen feleslegesen.
Mert persze, azt nem mondják meg, hogy csinálhatod
meg magadtól, ha nincs otthon egy vaskombinátod.
Végül a Történelemtudományi Könyvtárban kötöttem ki
ennél a könyvnél.
Ez az első kohászati tankönyv
legalábbis amit nyugaton írtak.
És itt látható az a metszet
ahogy végül is dolgoztam.
De fújtató helyett levélfúvó gépet használtam.
(Nevetés)
És ez egy visszatérő dolog volt a projekt folyamán,
hogy minél kisebb a nagyságrend
amiben dolgozunk, annál messzebb kell az időben visszamennünk.
Ez egy egész nap
és körülbelül fél éjszaka
vasolvasztás után.
Kivettem ezt a cuccot,
de az nem volt vas.
De szerencsére,
találtam egy szabadalmat a weben,
mikrohullámú ipari kemencékről.
És 30 perc maximális teljesítményen,
be tudtam fejezni a folyamatot.
Szóval, a következő --
(Taps)
A következő dolog, amit megpróbáltam beszerezni, a réz volt.
Ez a bánya is
valaha a legnagyobb rézbánya volt a világon.
Most már nem az, de találtam
egy nyugdíjas geológiaprofesszort
aki levitt.
Azt mondta "Rendben, adok egy kis vizet a bányából."
Azért volt ez a víz számomra érdekes,
mert a víz ami a bányákon keresztülmegy
savassá válik
és elkezdi felszedni,
kioldani az ásványokat a bányából.
Egy jó példa erre a Rio Tinto,
Portugáliában.
Látható, hogy milyen sok ásványt oldott fel.
Olyan sokat, hogy
ma már csak baktériumok élnek benne
akik imádják a savas, mérgező környezetet.
Akárhogy is, a víz, amit hazacipeltem
az Isle of Angleseyről, ahol a bánya volt,
elég rezet tartalmazott ahhoz,
hogy ki tudjam önteni a lábait
az elektromos hálózati csatlakozómnak.
Következő lépésként Skóciába mentem,
hogy csillámpalát szerezzek.
A csillámpala egy ásvány,
ami nagyon jó szigetelő,
és elektromosan is jól szigetel.
Ez én vagyok palafejtés közben.
És az utolsó anyag amiről ma beszélek: a műanyag.
Természetesen a kenyérpirítómnak
műanyag burkolatúnak kellet lennie.
A műanyag az olcsó elektromos
eszközök legfőbb jellegzetessége.
És mivel a műanyag olajból készül, felhívtam a BP-t
és jó félórán át próbáltam
a BP PR-osát meggyőzni,
hogy milyen jó lenne nekik,
ha elvinnének egy olajfúró platformra
és kaphatnék egy kanna olajat.
A BP-nek persze nagyobb gondjai is vannak most ennél.
De még így is,
nem voltak meggyőzve,
azt mondták "Oké, visszahívunk" -- nem hívtak.
Így más műanyag-készítési módok után néztem.
És tulajdonképpen csinálhatunk műanyagot
növényi olajokból is, de akár keményítőkből is.
Nos, itt megpróbálok
burgonyakeményítő műanyagot gyártani.
És egy darabig egész jól nézett ki.
Egy öntőformába töltöttem -- itt látható --
amit egy fatörzsből faragtam ki.
És egy darabig egész jól nézett ki,
de kint hagytam, mert meg kellet száradnia,
és sajnos amikor visszajöttem,
csigák ették az el nem bomlott krumplidarabokat.
Szóval kétségbeesésemben úgy döntöttem,
hogy valami újszerű gondolkodásmódot vetek be.
A geológusok elnevezték
-- illetve vitatkoznak, hogy elnevezzék-e --
a mai korunkat, amiben élünk
egy új földtani korszaknak,
antropogénnek, az emberi korszaknak.
Azért, mert a jövő geológusai
egy éles elváltozást látnak majd
abban a kőzetrétegben ami most keletkezik.
Hirtelen radioaktívvá válik Csernobil miatt
meg a kb. 2000 atombomba miatt
amit 1945-óta felrobbantottak.
És lenne benne kipusztulási esemény is,
hiszen a fosszíliák hirtelen eltűnnének.
És szerintem
találnának
szintetikus polimereket,
műanyagokat, a kőzetben.
Tehát kerestem egy műanyag...
tehát elhatároztam, hogy bányászhatnék
egy kis modernkori kőzetet.
Így elmentem Manchesterbe,
egy Axion Recycling nevű helyre.
Ők az ú.n. WEEE élharcosai, ami az EU
elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól szóló irányelve.
Ezt azért hozták létre,
hogy megbirkózzon azzal a tengernyi
dologgal ami elkészül
majd egy darabig otthonaikban él,
aztán a szemétdombon végzi.
De itt az egész!
(Zene)
(Nevetés)
Szóval egy kép
a kenyérpirítómról.
(Taps)
Ez itt, burkolat nélkül.
És ez pedig egy áruházi polcon.
Köszönöm.
(Taps)
Bruno Giussani: Úgy hallottam egyszer be is kapcsoltad.
TT: Igen, egyszer bedugtam a konnektorba.
Nem tudom, látták-e,
de képtelen voltam a vezetékeket szigetelni.
A Kew botanikus kert
határozottan ellenezte, hogy megcsapoljam a gumifáikat.
Szóval a vezetékek nincsenek szigetelve.
Így aztán 240 volt
ment át a házi készítésű rézdrótokon,
és a barkácsolt csatlakozón.
És kb. 5 másodpercig
a kenyérpirító pirított,
de aztán, sajnos,
az alkatrészek megolvadtak.
De számomra ez már részben siker.
BG: Thomas Thwaites. TT: Köszönöm.