Så, jag vill börja med en fråga:
När var senaste gången du blev kallad barnslig?
För barn som mig,
att bli kallad barnslig kan vara en vanlig förekomst.
Varje gång vi gör orationella krav,
visar oansvarsfullt beteende,
eller visar några andra tecken
på att vara normala Amerikanska medborgare,
är vi kallade barnsliga,
vilket verkligen besvärar mig.
När allt kommer omkring, titta på följande händelser:
Imperialism och kolonisation,
världskrig, George W Bush.
Fråga dig själv: Vem är ansvarig? Vuxna.
Så, vad har barn gjort?
Tja, Anne Frank rörde miljoner
med hennes kraftfulla redogörelse av förintelsen,
Ruby Bridges hjälpte till att avsluta segrationen i Förenade Staterna
och nyligen,
så hjälpte Charlie Simpson till att samla in
120,000 pund till Haiti
på sin lilla cykel.
Så, som du kan se på bevisen av sådana exempel,
åldern har absolut inget med det att göra.
Dragen som ordet barnslig adresserar
ses så ofta hos vuxna
att vi borde upphäva detta åldersdiskriminerande ordet
när det kommer till att kritisera beteende
förknippat med ansvarslöshet och orationellt tänkande.
(Applåd)
Tack.
Å andra sidan, vem ska säga
att särskilda typer av orationellt tänkande
inte är precis vad världen behöver?
Kanske hade du storslagna planer före,
men stoppade dig själv, tänkande:
Det är omöjligt eller det kostar för mycket
eller, det skulle inte gynna mig.
I nöd och lust, vi barn är inte lika hindrade
när det kommer till att tänka på orsaker till att inte göra saker.
Barn kan vara fulla av inspirerande strävan
och hoppfullt tänkande,
som min önskan att ingen gick hungrig
eller att allt var gratis liknande utopi.
Hur många av er drömmer fortfarande om saker som det
och tror på möjligheterna?
Ibland är kunskap om historien
och tidigare misslyckanden av utopiska ideal
en möjlig börda
eftersom du vet att om allt var gratis
skulle lagret med mat bli förbrukat,
och otillräckligt och leda till kaos.
Fast å andra sidan,
vi barn drömmer fortfarande om perfektion.
Och det är en bra sak, eftersom om det ska
vara möjligt att göra vad som helst till en verklighet,
måste du ha en dröm att börja med.
I mångt och mycket, är vår oförskämdhet att drömma
det som hjälper till att trycka på gränserna om vad som är möjligt.
Till exempel, the Museum of Glass i Tacoma, Washington,
min hemstat -- yahoo Washington --
(Applåd)
har ett program callat Kids Design Glass (Barn designar glas)
där barn skissar sina egna idéer för glaskonst.
Så, de innehavande artisterna sa att de fick
några av deras bästa idéer genom det programmet
därför att barn inte tänker på gränserna
över hur svårt det kan vara att blåsa glas till speciella former.
De tänker bara på bra idéer.
Nu, när du tänker på glas, kanske du
tänker på färgglada Chihuly design
eller kanske italienska vaser,
men barn utmanar glasartister att gå förbi det
in i realmen för brutna-hjärnans ormar
och becon boys, som du kan se har kött vision.
(Skratt)
Nu, med vår innehavda visdom
behöver vi inte vara insiders kunska.
Barn gör redan mycket för att lära från vuxna,
och vi har mycket att dela.
Jag tycker vuxna bör börja starta att lära från barn.
Så, jag gör det mesta av mina tal för en utbildande publik,
lärare och studenter, och jag gillar den analogin.
Det bör inte bara vara läraren vid katedern i klassrummet
som talar om för studenterna gör det har, gör det.
Studenterna bör lära sina lärare.
Lärande mellan vuxna och barn
bör vara ömsesidig.
I verkligheten är det, tyvärr, lite annorlunda,
och det har mycket att göra med förtroende, eller bristen på det.
Så, om du inte litar på någon, så sätter du restriktioner på dem, eller hur!
Om jag tvivlar på min äldre systers förmåga
att betala tillbaka de 10 procent ränta
Jag etablerade i hennes senaste lån,
Kommer jag begränsa hennes förmåga att få mer pengar från mig
tills hon betalar tillbaka. (Skratt)
Sann historia, för övrigt.
Så, vuxna verkar ha
en mestadels restriktiv attityd gentemot barnen
för varje, "gör inte det,"
"gör inte detta" i skolans handbok,
till restriktioner om skolans internetanvändande.
Som historien påpekar, så blir regimer förtryckande
när de strävar efter att behålla kontrollen.
Och, trots att vuxna kanske inte är på den nivån
av totalitäriska regimer,
barn har inget, eller väldigt lite, att säga om skapandet av reglerna,
när egentligen attityden borde vara,
vilket betyder att den vuxna populationen borde lära
att ta i beräkning de önskningar
av den yngre populationen.
Så, vad som är ännu sämre än restriktioner
är att vuxna ofta undervärderar barns förmågor.
Vi älskar utmaningar, men när förväntningarna är låga,
tro mig, då sjunker vi till dem.
Mina egna föräldrar hade allt annat än låga förväntningar
för mig och min syster.
Okej, de sa inte till oss att bli doktorer
eller advokater eller något sånt,
men min pappa läste för oss
om Atistotiles
och pionjärer i bakteriebekämpning
när massor av barn hörde
"Hjulen på bussen går runt och runt."
Jo, vi hörde den också, men "pionjärer i Bakteriebekämpning" regerar totalt.
(Skratt)
Jag älskade att skriva från fyra års ålder,
och när jag var sex
köpte min mamma mig en egen laptop utrustad med Microsoft Word.
Tack Bill Gates och tack Mamma.
Jag skrev över 300 korta historier
på den där lilla laptopen,
och jag ville bli publicerad.
Istället för att bara håna detta kätteri
att ett barn ville bli publicerat,
eller säga vänta tills du är äldre,
var mina föräldrar riktigt stödjande.
Många utgivare var inte riktigt lika uppmuntrande.
En stor barnboksutgivare ironiskt nog sa
att de inte arbetar för barn.
En barnboks utgivare som inte arbetar med barn?
Jag vet inte, du typ alienerar en stor klient där.
(Skratt)
Så, en utgivare, Action Publishing,
var villiga att löpa linan ut och lita på mig,
och lyssna på vad jag hade att säga.
De gav ut min första bok, "Flying Fingers," -- du ser den här --
och därifrån, har det gått till att tala på hundratals skolor,
presentera för tusentals lärare,
och slutligen, idag, tala till er.
Jag uppskattar er medverkan idag,
för att visa att ni verkligen bryr er,
lyssnar ni.
Men det är ett problem med den här rosiga bilden
att bilder är så mycket bättre än vuxna.
Barn växer upp och blir vuxna precis som ni.
(Skratt)
Eller precis som ni, verkligen?
Målet är inte att att förvrida barn till er sorts vuxna,
utan snarare bättre vuxna än ni har varit,
vilket kanske kan vara lite utmanande
med tanke på era betyg,
men sättet utveckling händer
är för att nya generationer och nya eror
växer och utvecklas och blir bättre än de föregående.
Det är orsaken till att vi inte är i Medeltiden längre.
Oavsett din position i livet
är det absolut nödvändigt att skapa möjligheter för barn.
så att vi kan växa upp för att blåsa bort er.
(Skratt)
Vuxna och med TEDare,
ni behöver lyssna och lära från barn
och lita på oss och förvänta er mer från oss.
Ni måste låna ett öra idag,
för vi är ledarna av morgondagen,
vilket betyder att vi kommer ta hand om er
när ni är gamla och senila. Skämt åsido.
Nej, verkligen, vi kommer vara den nästa generationen
de som kommer föra den här världen framåt.
Så, om fallet är att du inte tror att detta verkligen har mening för dig,
kom ihåg att kloning är möjligt,
och att det involverar att gå igenom barndomen igen,
i vilket fall, du skulle vilja bli hörd
precis som min generation.
Nu, världen behöver möjligheter
för nya ledare och nya idéer.
Barn behöver möjligheter att leda och lyckas.
Är du redo att låta det gå ihop?
Därför att världens problem
borde inte vara den mänskliga familjens släktklenod.
Tack.
(Applåd)
Tack. Tack.