Torej, želim začeti z vprašanjem:
Kdaj so vam nazadnje rekli, da ste otročji?
Za otroke, kot sem jaz,
je takšna oznaka lahko pogost pojav.
Vsakič, ko imamo nerazumne zahteve,
se neodgovorno vedemo,
ali pokažemo kakšen drug znak,
da smo normalni ameriški državljani,
nas označijo za otročje,
kar me resnično moti.
Navsezadnje, poglejte te dogodke:
imperializem in kolonizacija,
svetovne vojne, George W. Bush.
Vprašajte se: Kdo je odgovoren? Odrasli.
Kaj so torej naredili otroci?
No, Anne Frank je ganila milijone
s svojo mogočno pripovedjo o holokavstu,
Ruby Bridges je pomagala končati segregacijo v Združenih državah,
in pred kratkim je
Charlie Simpson pomagal zbrati
120.000 funtov (140.000 €) za Haiti
na svojem malem kolesu.
Torej, kot lahko vidite, takšna dejanja dokazujejo,
da leta nimajo popolnoma ničesar s tem.
Lastnosti, ki jih beseda otročje naslavlja,
se tako pogosto opazijo pri odraslih,
da bi morali ukiniti to starostno-diskriminatorno besedo,
ko kritiziramo obnašanje
povezano z neodgovornostjo
in nerazumnim mišljenjem. (aplavz)
Hvala.
Sploh pa, kdo pravi,
da določene vrste nerazumnega mišljenja
niso ravno to, kar svet potrebuje?
Mogoče ste že imeli sijajne načrte,
a ste se ustavili, misleč:
to je nemogoče, to preveč stane,
ali pa, to mi ne bo koristilo.
Ne glede na posledice nas, otrok, ne ovira tako zelo
razmišljanje o razlogih, zakaj česa ne narediti.
Otroci so lahko polni zanosnih teženj
in mišljenja, polnega upanja,
kot je moja želja, da nihče ne bi bil lačen,
ali utopija, kjer bi bilo vse zastonj.
Koliko vas še vedno tako sanja
in verjame v možnosti?
Včasih je védenje o zgodovini
in preteklih neuspehih utopističnih
idealov lahko breme,
ker veste, da če bi bilo vse zastonj,
bi se zaloge hrane porabile
in postale redke, to pa bi vodilo v kaos.
Po drugi strani pa
mi, otroci, še vedno sanjamo o popolnosti.
To je dobro; da bi
karkoli naredili za resnično,
moramo o tem najprej sanjati.
To, da si upamo predstavljati, na mnogo načinov
pomaga premikati meje mogočega.
Na primer, muzej stekla v Tacomi v Washingtonu,
moji državi -- juhu, Washington --
(aplavz)
ima program, ki se mu reče "Otroci oblikujejo steklo"
in otroci rišejo svoje zamisli za umetnine iz stekla.
Umetnik, zaposlen v muzeju, je rekel, da so s programom
dobili nekaj najboljših idej,
ker otroci ne razmišljajo o omejitvah,
da je morda težko pihati steklo v določene oblike.
Mislijo samo o dobrih idejah.
Če pomislite na steklo,
lahko pomislite na barvite izdelke Chihuly
ali mogoče na italijanske vaze,
vendar otroci izzovejo umetnike, da gredo dlje
v kraljestvo kač z zlomljenimi srci
in fantov iz slanine, ki ima, kot lahko vidite,
mesno vizijo. (smeh)
Naša prirojena modrost
ne rabi biti interno znanje.
Otroci se veliko naučimo od odraslih
in veliko lahko delimo.
Mislim, da bi se odrasli morali začeti učiti od otrok.
Večino govorov imam pred publiko iz izobraževalne sfere,
učitelji in učenci, in všeč mi je ta analogija.
Ne bi smel biti samo učitelj na čelu razreda
govoreč učencem, naredite to, naredite tisto.
Učenci bi morali učiti svoje učitelje.
Učenje med odraslimi in otroci
bi moralo biti vzajemno.
Resničnost je, žal, rahlo drugačna
in ima veliko opraviti z zaupanjem, ali pomanjkanjem le-tega.
Če nekomu ne zaupate, mu postavite omejitve, kajne?
Če dvomim v sposobnost sestre,
da mi vrne 10-odstotne obresti,
ki sem jih postavila na njeno zadnje posojilo,
ji bom odrekla možnost, da dobi več denarja od mene,
dokler ga ne vrne. (smeh)
Mimogrede, to je resnična zgodba.
Zdi se, da je med odraslimi
razširjen omejujoč odnos do otrok,
od vsakega "ne smeš tistega",
"ne smeš tega" v šolskem učbeniku,
do omejitev glede uporabe interneta v šoli.
Kot kaže zgodovina, režimi postanejo zatiralni,
ko se bojijo, da bodo izgubili nadzor.
Čeprav starši morda niso ravno na stopnji
totalitarnih režimov,
otroci nimajo besede, ali pa je imajo zelo malo, pri postavljanju pravil,
v resnici pa bi moral biti odnos vzajemen,
kar pomeni, da bi se odrasli morali učiti
in upoštevati želje
mlajše populacije.
Kar pa je še huje od omejevanja, je to,
da odrasli pogosto podcenjujejo otrokove sposobnosti.
Radi imamo izzive, vendar ko so pričakovanja nizka,
mi verjemite, da se bomo spustili do njih.
Moji starši resnično niso imeli nizkih pričakovanj
glede moje sestre in mene.
Ok, nista nama rekla, naj postaneva zdravnici
ali odvetnici ali kaj podobnega,
ampak moj oče nama je bral
o Aristotlu
in o pionirjih boja z mikrobi,
ko je veliko ostalih otrok poslušalo
"Gosenica je lezla, visoko na drevo".
No, saj sva jo tudi midve slišali, vendar "Pionirski borci z mikrobi" so zakon.
(smeh)
Rada sem pisala vse od svojega četrtega leta.
Ko sem imela šest let,
mi je mama kupila prenosni računalnik z nameščenim Microsoft Word.
Hvala, Bill Gates in hvala, mami.
Napisala sem preko 300 kratkih zgodbic
na tistem majhnem prenosniku
in želela sem, da mi jih objavijo.
Namesto da bi se norčevala iz tega krivoverstva,
da je otrok hotel objaviti knjigo,
ali da bi mi rekla, naj počakam, da bom starejša,
so me starši resnično podpirali.
Veliko založnikov pa ni bilo tako vzpodbujajočih.
En velik otroški založnik je ironično rekel,
da ne poslujejo z otroki.
Otroški založnik, ki ne posluje z otroki?
Ne vem, s tem nekako odbijaš pomembne stranke.
(smeh)
No, en založnik, Action Publishing,
je bil pripravljen tvegati, mi zaupati
in poslušati, kaj imam za povedati.
Izdali so mojo prvo knjigo, "Leteči prsti" -- tukaj jo lahko vidite --
in od takrat naprej sem govorila na stotinah šol,
bila ključni govornik tisočim šolnikom,
in končno, danes, govorim vam.
Cenim vašo današnjo pozornost.
Da bi pokazali, da vam je res mar,
me poslušate.
Vendar je težava s to rožnato sliko, da so otroci
toliko boljši od odraslih.
Otroci zrastejo in postanejo odrasli, tako kot vi.
(smeh)
Ali resnično tako kot vi?
Cilj ni spremeniti otroke v odrasle, kot ste vi,
ampak v boljše odrasle, kot ste bili vi,
kar je lahko rahlo zahtevno,
glede na vaša priporočila,
vendar se napredek udejanja na način,
da nove generacije in nove dobe
rastejo in se razvijajo in postanejo boljše od prejšnjih.
To je razlog, da nismo več v temnem veku.
Ne glede na vaš položaj v življenju,
nujno je, da ustvarjate priložnosti za otroke,
da lahko odrastemo in vas odpihnemo.
(smeh)
Odrasli in kolegi TEDerji,
otroke morate poslušati, se od nas učiti,
zaupajte nam, od nas pričakujte več.
"Prisluhnite nam danes,
kajti mi smo jutrišnji vodje",
kar pomeni, da bomo skrbeli za vas,
ko boste stari in senilni. Ne, samo hecam se.
Ne, res, mi bomo naslednja generacija,
tisti, ki bomo peljali ta svet naprej.
Če slučajno mislite, da to nima nobenega pomena za vas,
se spomnite, da je kloniranje mogoče
in da to vključuje ponovni prehod skozi otroštvo,
in v tem primeru boste tudi vi želeli biti slišani,
tako kot moja generacija.
Svet potrebuje priložnosti
za nove voditelje in nove ideje.
Otroci potrebujejo priložnosti, da vodijo in uspejo.
Ste pripravljeni narediti povezavo?
Ker težave sveta
ne bi smele biti dediščina človeštva.
Hvala.
(aplavz)
Hvala.